Darvas Szilárd

A CSODÁLATOS

PAPAGÁJ

IRODALMI KARIKATÚRÁK

Szûr-Szabó József rajzaival

Karinthy Frigyes

szellemének ajánlom

Alkotómûvészek ki vannak szolgáltatva jogutódaiknak, azok A

pedig a körülményeknek. Egy klasszikus, valaha országszerte digitális

ismert, de már több mint fél évszázada eltávozott humorista / konferanszié legjobb mûveit szeretnénk átmenteni a digi-papagáj

tális halhatatlanságba. Nem akartunk sem túl sokat, sem túl (2017)

keveset markolni, a gyûjteményes kiadás helyett ( Hogy köhög-jünk, mit köhögjünk, Magvetô, 1967), egy szerényebb válogatásnál maradtunk ( A Patyomkinnál fogok jelentkezni, Magvetô, 1987). De nem volt szí-

vünk veszni hagyni A csodálatos papagáj t sem: Darvas Szilárd irodalmi karikatú-

ráit, Karinthyé után az elsô (utolsó?) görbetükröt, amely (érthetôen elfogult) hitünk szerint néhol még magához a Mesterhez is méltó. Az 1947-es kiadás többé-kevésbé for-mahû mását adjuk közre, felidézve azt a kort, amelyben a háborút éppen-csak-túlélt társadalom már (és még) képes volt felismerni az írók és költôk mûveit – a fonákjukról is.

E mûfaj legnagyobb problémája Karinthy óta változatlan: a tollhegyre tûzött irodalmárok némelyikét makulatúrává metéli a feledés zúzdája. A Szabolcska-paródiákat mindenki ismeri – de ki olvasta Szabolcskát? Az internet korában azért annyival köny-nyebb a dolgunk, hogy minden fejezethez egy-egy (esetleg csak általunk ajánlott) linket, olykor személyes megjegyzést vagy akár intimitást is fûzhetünk. Rögtön az elsô: a cím-laprajzon a papagály nem helyesírási hiba – 1947-ben még elipszilonnal kellett írni.

A szövegben viszont lehetôség szerint a mai helyesíráshoz alkalmazkodtunk, javítottuk az elütéseket, nyomdahibákat és következetlenségeket (egy rövid sajtómûfaj-paródiát át-helyeztünk, mert a könyvben nem a kellô helyre sorolták be). Amit nem tehettünk: nem világíthattuk meg az ígéretes, de sajnos nagyon is átmeneti 1945–1946-os éveket, egy romokban heverô ország és egy romokban heverô társadalom komplex politikai közérzetét. De talán megteszi ezt A csodálatos papagáj mint korrajz.

o

Szólni szeretnénk a kötet illusztrátoráról is, Szûr-Szabó József festômûvészrôl, akit családunk barátjaként ismertünk, és akit Daumier óta a legnagyobb portré-karika-turistának tartunk. A Budapesti (akkoriban Állami) Bábszínház ôriz még néhányat a Szûr-tervezte boszorkányos bábokból, melyek a Darvas Szilárd és szerzôtársai által írt / konferált felnôttmûsorokban elevenedtek meg az 50-es évek közepén. 1966-ban még láttuk a kollégáiról készített karikatúra-sorozatát is, amely a Ludas Matyi akkori fôszerkesztôjének dolgozószobáját díszítette (e rajzok hollétérôl nincs tudomásunk).

Idôskori játékos alkotását, egy napilap kulturális rovatának óegyiptomi stílusban fo-gant falfreskóit viszont közreadja Bernáth László könyve ( Volt egyszer egy Esti Hírlap, Dialog Campus Kiadó, 2009).

Darvas Ferenc

Darvas László

Szûr-Szabó József karikatúrája a saját könyvét olvasó Darvas Szilárdról. 1950-re (egyebeken kívül) a helyes-

írás is megváltozott. A papagáj tehát itt már j-vel –

a Ludas Matyi nemrég még harcos és elvhû szerkesztôje pedig immár háziköntösben, szabadúszóként…

T A R T A L O M

LÍRA

SAJTÓ

Dinnyés Gyula

13

Új Genézis

91

Zsabó Lôrinc

19

Zápor Andor

93

Árdeli József

24

Parlagi György

95

Pécs László

27

Neminger Antal

97

Sonka István

29

Prónay Mihály András

99

Béla, a horvát

31

Sirályhegyi Pál

101

Borda József

35

Újjáépítési riport

104

Bodor József

37

Monstre népítélet

Zolk Zeltán

39

Mátészalkán

106

A pesti Villon

42

Színházi tarka marha

109

Utópiszikus riport

111

Irodalmi rovat

113

PRÓZA

Karácsonyi riport

115

Egy interpellációs nap

117

Zsabó Rezsô

47

Világ-szenzáció

121

Mária Sándor,

Fejezetek

az európai

57

a demokratikus

Lilahy Zajos

63

Ó-testamentumból

123

Bodolányi János

67

Pesti népdal

125

Lovai Lôrinc

72

A sláger

126

Tamási Minden Áron

76

Kakuk Jenô

80

A szôke párduc

(detektívregény)

84

Szeressük egymást, gyerekek

(filmszcenárium)

87

E L Ô S Z Ó

Mindenekelôtt elmesélem, hogy jutottam a csodálatos papagájhoz.

Foglalkozásom szerint szabó vagyok és Romulus Jázonnak hívnak, ami elismerem, furcsa név, de sem a nevemet, sem a szakmámat nem én választottam.

Nevemet részben örököltem, részben apámtól kaptam, aki egyrészt ateista hajlamait tombolta ki a naptárban nem szereplô Jázon névvel, másrészt megspórolta a késôbbi névnapi aján-dékokat.

Szakmámhoz úgy jutottam, hogy magasabb iskoláim befe-jeztével, a hatodik elemi elvégzése után egy szabó költözött a mellettünk levô lakásba. Ô lévén a legközelebbi ipar, nála kö-

töttem ki, miután apám néhány pofonnal átsegített a pályavá-

lasztás nehézségein.

Ezeket mind ilyen részletesen el kellett mesélnem, hogy meg-

értsék, mily módon jutottam a csodálatos papagájhoz.

Különben önálló vagyok és a külsô Reterát-utcában van szerény kis mûhelyem, ahol negyven éve dolgozgatom, s mondha-tom, sok mindent megéltem már és sok mindenen keresztülmentem, meg is nôsültem kétszer, de életem eme szenzációi mind elhomályosodnak a csodálatos papagáj mellett.

A dolog így kezdôdött: egyszer egy fiatalember állított be a mûhelybe azzal, hogy sürgôsen varrjam meg a rajta levô nadrágot. Azóta se láttam olyan kövér lyukat és olyan sovány fene-ket, a farcsontja valósággal kiszögelt a nadrágból. Ez az ember, mint késôbb kiderült, költô volt.

7

Ôszintén bevallom, akkoriban nem nagyon érdekelt az irodalom. Az írókat aféle felesleges naplopó embereknek tartottam és ez a költô igen alkalmasnak mutatkozott arra, hogy alátá-

massza lesújtó véleményemet. Azzal kezdte, hogy sokalta a ja-vításért járó költséget és azzal folytatta, hogy nem fizetett egy vasat se. Viszont megadta a címét, ahol – mint mondotta – a nap bármelyik szakában megtalálhatom.

Cseppet sem csodálkoztam, mikor a megadott címen nem találtam. Elhatároztam, hogy a jövôben óvatosabb leszek. Ki is füg-gesztettem egy táblát „költôket nem szolgálunk ki” felirattal, ezt azonban késôbb levettem, tekintettel a csodálatos papagájra.

A költôvel azután véletlenül találkoztam össze, nem ismert meg, mire nyomába szegôdtem és el sem hagytam, míg be nem csöngetett szobája ajtaján.

Ne csodálkozzanak rajta, hogy én megismertem ôt, ô pedig nem ismert meg engem, de a hitelezô mindig könnyebben ismeri meg adósát, mint az adós a hitelezôjét. Ez az én negyvenéves üzleti praxisomból leszûrt, gyakorlati példákkal számtalanszor igazolt saját külön filozófiám.

Ez a költô annyira túlzásba vitte saját külön filozófiámat, hogy késôbb sem akart megismerni, mígnem elébe tártam a fol-tot, amelynek párja ott pompázott a fenekén. Ahogy mondani szokták, megtört a bizonyítékok súlya alatt és bevallotta, hogy most nincs pénze.

– Általába véve nekem nagyon ritkán van pénzem – tette hozzá elgondolkozva.

Szegény ember vagyok, tehát elkezdtem kiabálni, hogy így meg úgy, azt hiszem rendôrt is emlegettem, de ez csak afféle üzleti fogás volt, mert magam is jobban félek a rendôrtôl, mint az ördögtôl. Ez egyrészt istentelen nevelésem eredménye, más-részt abbeli tapasztalataimé, hogy a rendôr sokkal könnyebben elviszi az embert, mint az ördög. A költô is így lehetett, mert nyomban alkudozni kezdett.

8

– Pénzem nincs – ismételte –, de mit szólna egy szép papagájhoz?

És egy ronda nagy madárra mutatott, amely már az elsô pillanatban feltûnt nekem, mint a szoba egyetlen bútorzata. Ez a költô ugyanis igen szerény szobában lakott, mi proletárok magunk közt az ilyet koszos kis lyuknak nevezzük. A papagájon kí-

vül csak egy ágy volt a szobában, de azt nem lehetett bútornak nevezni.

– Ez egy irodalmi papagáj! – mondta büszkén –, minden valamirevaló írónál megfordult már. Sok semmirevalónál is.

Szebbnél szebb verseket meg elbeszéléseket tud, olyan mint a rá-

dió, egyet csavar a csôrén és azt a költôt fogja, amelyikhez éppen kedve van. Ide nézzen!

Csavart egyet a papagáj csôrén, mire az feléje vágott és majdnem kiütötte a szemét. Aztán elrepült a szoba másik felé-

be és komoran szemlélt bennünket.

– Most egy kicsit rossz hangulatban van – mentegette a költô. – Két napja nem ettünk semmit, s ez mindig befolyásolja a kedélyét. Tulajdonképpen egy elkényeztetett dög, akinek az idônkénti zabálás valósággal rögeszméjévé vált – tette hozzá megvetôen.

Láttam, hogy a madáron kívül egyebet úgy sem préselhetek ki belôle, megkérdeztem hát, hogy jutott hozzá.

– Egy kicsit hosszú, de nagyon szép versért kaptam a Tiszta Irodalom címû képes folyóirat szerkesztôjétôl. Sajnos, üzemben-tartása túlhaladja anyagi képességeimet.

Elmesélte még, hogy a szerkesztô már nagyon sok írót fizetett ki ezzel a madárral, amely mint költözômadár, hihetetlen irodalmi mûveltségre tett szert.

– Nyugodjon bele, hogy nem loptam – fejezte be hosszú be-számolóját.

Mivel engem fôleg ez érdekelt, hónom alá vettem a madarat, és elbúcsúztam a költôtôl, akit azóta se láttam. Pedig any-9

nyiszor vágytam a vele való találkozásra, hogy megköszönjem neki életem nagy ajándékát, a csodálatos papagájt, aki teljes mér-tékben beváltotta a hozzá fûzött reményeket.

Mihelyt jóllakott, szavalni kezdte egykori gazdái verseit és elbeszéléseit. Legtöbbnek még az életrajzát is tudta, mert a köl-tôk gyakran emlegették a távollevô írókat, mindegyik a mási-kat, és a papagáj megjegyezte, hogy kirôl mit mondanak. Ezekben igen sok trágárság is szerepelt, amiket gondosan kihagytam ebbôl a gyûjteménybôl.

Késôbb ugyanis saját szórakozásomra feljegyeztem a papagáj mondókáit, ami azért is jó volt, mert öregkorára felejteni kezdett. Nem sokkal az ostrom után meg is halt: egyik kuncsaf-tomtól megkapta a papagájkórt, és leromlott szervezete nem tudott megbirkózni a betegséggel.

Mégis neki köszönhettem, hogy megbarátkoztam az iroda-lommal. Olvasgatni kezdtem az általa emlegetett írókat, s bár rájöttem, hogy Lóri szavahihetôségéhez kétség fér, úgy nagyjá-

ból egész jól vezetett be az olvasás nehéz mesterségébe. Nem egy író akadt, aki sokkal szórakoztatóbb volt Lóri tolmácsolásában, mint könyvén keresztül. Lehet, hogy ez az én primitívségem-mel magyarázható, annyi bizonyos, hogy mi a papagájjal nagyon jól megértettük egymást.

E kötet kiadására egy kiváló állatbarát beszélt rá, hogy ily-módon adalékot szolgáltassak az állati intelligenciáról szóló vi-tához. Szó volt arról, hogy összehasonlítás végett kiadunk egy könyvet az emberi intelligenciáról is, ehhez azonban nem tud-tunk elég adatot összeszedni.

Tisztában vagyok e könyv hiányosságaival, sajnos azonban Lóri feje sem volt káptalan és így is sokkal több írót tudott kí-

vülrôl, mint ahány megérdemli. Sok író kimaradt a kötetbôl, lehetôleg azokat vettem be, akik ma is szerepelnek, ezért akad annyi nyilas közöttük.

Ezért azonban sem én, sem Lóri nem vagyunk felelôsek.

10

L Í R A

Dinnyés Gyula

Munkásságának elsô nyomait már Arany

János egyik költeményében megtaláljuk, aki a

Századunknál betöltött írói tevékenységérôl

az alábbi sorokban emlékezik meg:

„Vámbéry Rusztem maga volt ô,

s hogy harcola még,

bár álgyugolyótól megtört ina, térde!”

Mások szerint viszont a térdére vonatkozó be-

tegség nem álgyugolyótól, hanem reumától

származik. Friss, népi hangjával tûnik fel, Erdélyi József megjelené-

séig ô írja a legjobb Petôfi-verseket. A húszas években külföldi tanulmányútra megy: Páris, Berlin, Moszkva szerepelnek útirendjén, ré-

gebbi barátai közül többen meg is járják vele. Késôbb a Nyugat mun-katársa lesz, egyik gyôzelmet a másik után aratja, rövid, de véres küzdelem után leveri az összes babitsistákat és részt kér a meghódított irodalom kormányzásából. Az agg uralkodó neki adja fele királyságát és az azévi Baumgarten-díjat. Verseit egészen az észrevehetetlenségig lefojtott forradalmi szenvedély fûti. Szexuális élete normális, általá-

ban nem szokta megcsókolni a forró kályhát. Egészségi állapota kifogástalan, máris túlélte kötetben megjelent összes verseit. Mint a népi irodalom elsô számú atyamestere a felszabadulás óta is rengeteget dolgozik, nagyobbszabású munkái közé tartozik Szabó Lôrinc rehabili-tálása.

13

Illyés Gyula. https://hu.wikipedia.org/wiki/Illy%C3%A9s_Gyula

BOLYGÁS A VILÁGBAN

avagy

Újabb részletek az multbanézô Illyés próféta

jövendöléseibôl

Pusztaszeri kocsma.

Mind, mind rokon. Ez itt a hét vezér,

két krigli sör a pincér két kezén,

most lóra kap egy nagybajszú kazár,

tányéromban a virsli rúg-kapál.

Kémek.

Csak vitatkoznánk némán és vakon,

belép egy hang a vonatablakon,

dünnyög: „Soroksár ez itt, vagy Manchester?”

Ángyomra nézek: „No most ments meg, Eszter!”

Jelmez.

„Hát álruhát!” – csak bólintok: lehet!

Gyorsan felöltöm cifra szûrömet,

kabátra vetve rajtam a panyóka,

„Kegyed paraszt?” – így faggat egy anyóka.

Barátok.

Hogy nem találtuk meg a réveket:

„Ki kéne lökni minden németet!”

Elôttünk csendben csillogott a gázló,

mondtam: „Ne félj, megvédelek én, László.”

Budai boltban.

Be nagy is voltál, egykoron, hazám,

sok századokon csillogó bazár,

itt élt Kossuth. Itt állt szoborban Hentzi,

a fûszeresnél desszert és promencli.

14

Veszély.

A csákányosba mentünk le a holtért,

„Ez is zsidó!” – mutattak rám is ketten,

zsebembe rögtön meglapult a Voltér,

s az ijedtségtôl majdnem russzó lettem.

Rajongó.

Megint csak felhôk. Itt-ott még lilás,

lihegve csörtet egy drogériás:

„Mester, az égre, bújjon gyorsan el!

Itt van az útra két liter Chanel.”

Filozófia.

„Ma este biztos!” S ha nem? „Akkor is!”

Gubanc babrál a bozontos pulin,

ma verset írtam este hatkor is:

az élet olyan, mint egy trambulin.

Az urbano-rustico ciklusból:

PESTI KOCSMA

Kanyarogva karikába

kis lak áll a nagy Dunába.

Ide kellett, ide estem,

itten élek Budapesten.

Hej, magyar ég, akkurátus,

ördögöké ez a város.

Rejtve lelked, hogy ne lássák,

megveszi a hetivásár.

15

Kisded hajlék, hol születtem,

hej, tôled de távol estem.

Kedves naccsád, higgyen nékem:

az a falu eljön értem.

Kopjafûvön ázva-fázva

billeget rám a barázda.

Térdig érve, jó erôben,

mikor a nap lemenôben,

ezeréves bôrbe varrva

ott találhatsz a magyarra.

Sem remélve, sem henyélve

eszkimó ott meg nem élne.

Nem a héber, nem a néger,

hogy a fene ott enné meg.

Ki rosszat mond Ozorára,

rákoppintok az orrára,

vigyázva, hogy meg ne járjam:

köd elôttem, köd utánam.

16

A rustico-urbano ciklusból:

Hajlik a lomb, de népesül,

a rost levál,

itt soha nem járt még vonat

s mindig megáll,

a tányérokban paprikás

csicsóka gôzölög,

indulna már: a vasutas

áll a sínek között.

Hát így is? Így is. Hogyne bár,

fülem csak bólogat,

ha kell, hát kell. De mondd, hazám:

köpnéd-e holtomat,

pörgethetem, takarhatom,

hiába már,

felém morajlik az egész

guvernömán.

Pörgethetem, takarhatom,

tekergetem,

de már a földet eldobom,

nem kell nekem,

de már a föld az nem hazám,

hazám a föld,

a spenót, sóska, réti fû,

az ám a zöld.

Így voltam holnap otthon én,

és nélkülem,

csôrbôl etetve hét falut

és hét fület,

17

hej, Dózsa, Táncsics, Berzsenyi,

hazátalan,

hej, de elkésett ez a vers,

lapzárta van.

18

Zsabó Lôrinc

Egész líráját végtelen pesszimizmus jellemzi,

ez a Nietzschére és Igmándira emlékeztetô

keserûség hatja át minden sorát. Nagy forma-

mûvész, ô találta fel a nikotexes rímeket,

hosszabb idô óta az Elsô Magyar Asszonansz

Kitermelô Kft. igazgatója. Költészetének egyik

jellemvonása az állandó halálfélelem, ötven

éve foglalkozik öngyilkossági gondolatokkal,

de eddig még mindig lebeszélte magát. Erôsen

individualista, ez a betegsége egy korábbi hûlésbôl származik, kórhá-

zi ápolást nem igényel. Vegyészeti tanulmányait a németeknél végezte mint kollaboráns, viszont enyhítô körülménynek tudták be, hogy nem tanult semmit, s ezt mostani viselkedésével bármikor hajlandó bizonyítani.

SÁR

Valami dolgom volt az utcán,

nagy tócsák voltak szanaszét,

s ahogy keresztülmentem egyen,

nadrágom széle beleért.

Beleért a nadrágom széle,

épp a tócsába ért bele

és csupa nadrág lett a tócsa,

csupa tócsával lett tele

19

Szabó Lôrinc. http://epa.oszk.hu/00300/00381/00144/horanyi.htm Ez a link a Kortárs folyóirat cikkéhez vezet, amely részletesen taglalja Szabó Lôrinc attitûdjét. DL

és éppen szembejött a nyolcas,

jött három nyolcas villamos,

ázottan és csuromvizesen

jöttek a vizes nyolcasok,

egy pillanatra azt hihettem,

Noé bárkája jön felém

és mint egy nyirkos nagy kanális

ömlött a gyûlölet belém,

mert láttam, nincsen mód leülni

és örült, aki állhatott

és a Noé a kengurunak

éppen egy átszállót adott.

Köldökig a nyirokban álltam

és láttam, csupa sár a föld,

lucskos, mint a káposzta otthon,

amit nekem a Sári fôz,

és szerte folyt minden tagomban,

vacogott minden kültagom,

és aznap elmaradt a gyûlés,

majd megtartjuk egy más napon,

nem volt a forgalom lezárva,

nyitva maradt az összes út,

bement a szél cugoscipômbe

és minden cug volt, csupa cug,

láttam a szennyet és a rosszat,

amint a földön iszkol át,

és dôlt a világ minden piszka

és nem találtam a piszkafát,

20

és bárhogy néztem, egyre láttam,

egyszerre mindent láttam én,

és nem tett jót a reumámnak,

hogy összevissza fáztam én,

hogy a szegénynek nincs barátja

és aki barát, nem szegény,

s hogy mindenféle dolog vége

ott kezdôdik az elején,

hogy nincs remény, csupán a rosszra

és ôrültség, ha jó vagyok,

és hogy talán nem is vagyok jó,

csak füllentek egy jó nagyot,

csak füllentek, ha verset írok

és visszahullik rám a vád

s ha tovább írom ezt a verset,

elrohad az egész világ.

A GÓLYA

Veszekedtem a kisfiámmal,

mivel kerülô úton át

megtudtam, hogy az óvodában

elcsábított egy úrilányt.

Minden hatalmam összeszedve

szidtam, hogy rengett rá a ház:

– Jól nézünk ki! Mi lesz a vége,

ha majd a kislány lebabáz?

21

– Azonnal az orvoshoz mentek! –

mondtam és Lóci nevetett,

nevetve szólt: – Nem én, a gólya,

az hozza mind a gyereket! –

Ezt mondta Lóci kipirultan

s mérgesen nézett rám nagyon:

– Nekem nem lehet kisfiam, hisz

még én is kisfiú vagyok.

Nevetett és én is nevettem,

ha már a baj így megesett,

aztán leültem s nekifogtam

megírni ezt a versemet,

leültem, de nem ment a munka,

mert költeménynek ez kevés,

szidtam Lócit, hogy rossz a ziccer,

rágtam a ceruzám hegyét.

S hogy tele lett a szám grafittal,

lehetett egy órája már,

a vitrin ajtaján kiszállott

a hosszú csôrû nagy madár,

kiszállt a gólya s ott keringett,

néztem a szárnyát, nagy begyét,

a szárnyát néztem s egyre féltem,

hogy leadja a névjegyét.

És rámcsapott és vitt magával

a csúnya pesti házon át

és egyre nagyobb lett a szárnya

és egyre kisebb a világ,

kiáltottam s repültünk egyre

felhôk és csillagok fölött,

22

régi nevemet elfeledtem

és kiújult a köldököm.

Vitt a legelsô nagy hazugság,

ki kezdetemmel volt rokon,

és pislogott a Szíriuszra

és elmaradt az Oktogon

és bennem egyre gyûlt a méreg,

s féltem, hogy lejár a jegyem,

szidtam a Beszkárt és a gólyát,

meggyûlöltem az életem.

És osztoztak az undoromban

az isten és az angyalok

és az órámon negyednégy volt

s már inkább mentem vón gyalog,

tudtam, hogy majdnem kész a versem

és befejezni nincs remény,

már meggyûlöltem minden embert,

utáltam ezt a költeményt.

Utáltam s már-már abbahagytam,

mint annyiszor az életem,

de akkor már ott ugrált Lóci

s valamit súgott énnekem,

valamit súgott s kis szemébe

kigyúlt az értelem, mire:

– No gyere! – mondtam szeretettel

s ráültettem a bilire.

23

Árdeli József

Mint az újabb népi költészet gatyamestere a

magyar klasszikus líra átdolgozásával kezd-

te pályafutását, számtalan Petôfi- és Tompa-

verset tett az egyszerû fôvárosi nép számára

is érthetôvé. Késôbb kiváló útügyi szakértô-

nek bizonyult, az összes magyar költôk közül

elsônek tért át a szélsôjobboldali közlekedésre.

Néhány rituális tárgyú versével hatalmas

sikereket aratott a hazai nyilas berkekben,

fôleg a maceszkészítés bonyolult mesterségét rigmusokba foglaló tudományos értekezésével, amelyet a „Solymosi Eszter bére” címen késôbb zsebre is vágott. Jelenleg az Andrássy út 60. alatt levô kis fatornyos cellájának ámbitusán várja, hogy a „Válasz” mikor kezdi el verseinek közlését.

SZAMÓCA BÁCSI

Hordár volt a Szamóca bácsi,

szegényke hordár volt nagyon,

naphosszat üldögélt a kertben

a pesti utcasarkokon,

naphosszat üldögélt a kertben,

járván az utcát, tereket,

csakhogy eltartsa kis családját,

két asszonyt s három gyereket.

24

Erdélyi József. Róla és másokról http://epa.oszk.hu/01300/01326/00007/julius2.htm

Mert hajdanában nagy kakas volt

és minden tyúk után futott,

csak így eshetett meg a nagy baj,

hogy neki két asszony jutott,

kendert tilolt az egyik folyvást,

a másik naphosszat dalolt,

de mind a négyen mást szerettek

és mind a három randa volt.

Volt neki két kopott cipôje,

bejárt vele vagy hét falut,

de este mindig levetette

és mindig mezítláb aludt,

mint próféták, miként a szentek,

mint szegény zsellér nagyapám,

ki megfázott a grófi szérûn

a szabadságharc hajnalán.

Ameddig élt, a nagyapám volt

és unokája lettem én,

úgy alszom én is, csizma nélkül

bús napjaimnak éjjelén,

úgy alszom én, de éjfelében,

mikor életre kél a holt,

nagy, térdig érô talpaimra

fehér kalocsnit szó a hold.

S egy tündér röpköd ablakomra,

királyi párja én vagyok,

én vagyok a kínai császár,

költôben is a legnagyobb,

tündöklô nyolcadik csodának

az isten küldött engemet,

25

szegény, szegény Szamóca bácsi

ki tudja, vajon hol lehet.

VERSIKE

Mint egy vén szegénylegény,

oly szegényen élek,

mesebeli királlyal

mégis nem cserélek.

Mesebeli királynak

jaj de sok a gondja,

hol a forint, hol pedig

a korona nyomja.

Nincsen nekem forintom,

koronám se nincsen,

az én piros nagy szívem

egyedüli kincsem.

Itt is, ott is van idôm

egy-egy versikére,

s mindig annak adom el,

ki többet ad érte.

26

Pécs László

Versei végtelen tengerre emlékeztetnek,

fôleg dagály idején. Ady Endre hagyatéki

tárgyalásán összevásárolta az összes hát-

ramaradt igekötôket, duplafedelû fôneve-

ket és nagy kezdôbetûket. Mint lelkipász-

tor, a nyilas kannibálok közé ment misz-

szionáriusnak, ahol egész rövid idô alatt

sikerült ôt megtéríteni. Versei az utóbbi

években fôleg az Egyedül Vagyunk-ban jelentek meg Oláh György, Bosnyák Zoltán, Görgey Vince és más haladó szellemû keresztény írók mûveinek közepette. Jelenleg valamelyik kolostorban vezekel, ahol mind a koszttal, mind a bánásmóddal rendkívül meg van elégedve.

EGY ÉHES EMBER GYÉR FÜVET ZABÁL…

A parkban járok. Dús álomhomokra

halk lépteim sóhajbakancsban lépem,

a bokrok bûnös vágyat orgiáznak

s egy ember bukkan négykézláb elébem,

nyerít az égre és füvet harap.

Köröttem minden szûzi-égi tiszta,

Schmoll-pasztaként a lelkem tündökölget,

míg tányér-ajkam fülemig cibálja

27

Mécs László. Az Egyedül Vagyunk címû lapról bôvebben a 74-75. oldalon DL

http://www.mindennapi.hu/cikk/kultura/mecs-laszlo-eliteltek-meghalt-es-most-kitun-tetik/2011-06-19/4124

pajkos vihánca jókedv-ördögöknek

s egy éhes ember gyér füvet zabál.

Öt évig csorgott hajdan kint a vérben,

öröm-zenét a Halál harsonázott,

golyó-manók fülébe incselegtek,

Istenben hitt és végül hazamászott,

most lucernázik egytál-ételen.

Testvér! – mondom, mert tiszta, jó a lelkem

és hattól nyolcig mindig nyitva van –

testvér, trappolj a szomszédos bokorhoz,

ott szebb a fû és jobb a nyihaha

és nagyra nônek Isten lovai.

Megy boldogan és én lassan eltûnôdöm,

egy égi nyájnak hittôl vemhes ôre,

hogy összeszednék minden éhes embert

s kivinném ôket egy nagy legelôre,

hol várna rájuk jóllakott rogyás.

Hol várna rájuk béke gazdag étek,

angyalkezekkel ültetett saláta,

alázat-kávé sárga kutyatejjel,

szeretet-kóró, giz-gaz, szarka lába

és hullna rájuk égi vitamin.

Mennék velük csillaglesô szemekkel,

terelve nyájam ördög ellenében,

ôk jámboran a jó füvet harapnák,

én fogyasztgatnám egyszerû ebédem,

s a lélek-pocak halk imát korogna.

28

Sonka István

Eleinte a bugaci pusztán, majd a józsefvárosi

prériken legeltette nyáját. Falusi ismerôseinek

egy részét vers alakjában dolgozta fel, a meg-

maradtakból pedig olvasókat készített. Sok

József Attila-verset olvasott és írt, már gye-

rekkorában megtanult tôrôl metszeni, eben

gubát cserélni és egyéb népi játékokat. A har-

mincas évek végén, a negyvenes évek elején és

a nyilas világ kellôs közepén igen divatos költô

volt, az idôsebb fasiszta generáció ma is felcsillanó szemmel emlékszik vissza verseire, amelyek jobboldali és turulista lapokban jelentek meg.

A felszabadulás után többen levélileg kérték hallgatásra, e levelekre nyomban megjött a Válasz Illyés Gyula szerkesztésében és több Sonka-verssel súlyosbítva.

HOGY AZ ESTE BELÉNKZÖRGÖTT…

Tuti Lidi akkor este

csak átmene a patakon,

patak vize meg is áradt,

belefolyt a könnye nagyon,

heten voltunk a lakomán,

kilenc sógor meg egy komám.

Hogy az este belénkzörgött,

Sobri Jóska falramászott,

29

Sinka István. Róla és másokról http://epa.oszk.hu/01300/01326/00007/julius2.htm

vért köpött a csillagokra,

meg egy vígat furulyázott,

mindig másnak legeltetett,

úgy halt meg, hogy legyet evett.

Vigyorgott már a kemence,

nem sült benne csirke-kácsa,

idô elôtt odaégett

körösztanyám térgykalácsa,

ángyom hagyta odaveszni,

Tökösfejû Bamba Eszti.

Öcsém meg felült a lóra,

csárda mellé ment a paci,

ott muzsikált a nagyapám,

harminchatodik Rácz Laci,

grófi házban szobát fest a

tejtestvérem, Gacsaj Pesta.

Muki Manci sose hívott,

világgá ment Maki Marcsa,

van itt kérem annyi rokon,

legyen, aki észbe tartsa,

Pista, Miska, Böske, Fáni…

úgy kell ôket kitalálni.

30

Béla, a horvát

Már ifjú korában a kereskedelmi pálya vonzotta,

érettségi után mint a Lelkiüdvöt Biztosító Kft.

megbízottja tevékenykedett. Karrierje ott kezdôdött, hogy sikerült megszereznie a világhírû párizsi

Claudel-cég magyarországi vezérképviseletét.

Ezerkilencszázharminc pünkösdjén csoda történt

vele, úgy kitüzesedett, hogy minden átmenet

nélkül egyszerre öt nyelven kezdett fordítani.

Érdemei jutalmául a legnagyobb magyar katolikus költô címet adományozta önmagának.

SZENT BIMBAM HIMNUSZA

Már nékem mindegy. Az égbe készülôdöm,

és búcsút intek minden gonoszoknak,

de minden úton Istenbe ütôdöm,

mint ahogyan a választottak szoknak.

Már minden úton Istenbe ütôdöm

és égi mannát kóstolok ebédre

és már csupán csak aztat érdeklôdöm:

hány órakor indul vonat az Égbe.

Mert jó papám nékem csupán a pápa,

és többet ér a marhánál a mirha,

31

Horváth Béla. Nyomatékkal ajánljuk ezt a linket. DL

http://nol.hu/pagenotfound/az-irodalmi-alvilag-bujt-elo-ebben-a-konyvben-a-katolikus-vigiliaban-felnyomjak-radnotit-vas-istvant-es-faludyt-1594737

és otthont adott Jónásnak a cápa,

rossz a világ, már Mózes is megírta.

Te világ, engem, mostan már eressz el,

már kijelölték helyemet a Mennybe,

Te Péter, nálad jelentkezem ezzel

s kérlek, hogy a szentek közé kenj be.

Ajánlás:

Jó Szent Bimbam, itt nekem vermet ásnak,

már vethetik az ágyamat az Égbe,

most kézcsókomat küldöm Szent Tamásnak

s ha lehet, holnap felmegyek ebédre.

AZ ÚR DICSÉRETE

Te tovább tartasz százezer halálnál,

te Uramisten, végre rám találtál,

a vértanúk a sírban fekszenek,

de én teérted mindig fess leszek.

Mert szavam édes, akár a cukornád,

és teéretted Béla lett a horváth,

és tegnap is a lelked remegett,

mert én vagyok a legszebb remeked.

Mert te alkottad egykoron a nyomdát,

hogy lelkemet az igazságba nyomd át,

a nappalokat és az éjszakát,

az Esti Kurírt és a Népszavát.

32

Már tôlem többé el nem menekülhetsz,

de mindenkoron jobb felemre ülhetsz,

mert átgázoltam negyven püspökön

és úgy fogtalak téged üstökön.

Hát megcsodálod szörnyû eszemet,

de fogd erôsen erôs kezemet

s ha puska csöve mered is nekem,

én megsegítlek, édes Istenem.

E kicsiny ország így lett nekem itt szûk,

meglásd Uram, mi ketten sokra visszük,

az angyalokon gyôzni sem lehet,

csak olvasgassák buzgón versemet.

Én teéretted nagydobot verek, lám,

s te jól tudod, hogy mennyit ér a reklám,

én zengem néked minden dalaid,

Te hirdesd Béla diadalait.

Mûfordítás:

ANGELUS TONALUDATUS

(XIV. század)

Himnusz az Éghez

Csillag fent az Égen,

vártunk rája régen,

glóriája legszebb,

szívjon nikotexet.

Minden jók királya,

bánatunk kivárja,

33

fehér, mint a tejfel,

még ma jöjjetek fel.

Szent Láng égi korma,

vár reád a kor ma,

áldott Sión vára,

nézz ki fiam, Sára.

Kiben él a béke,

feljön majd az Égbe,

nem kell sorba állni,

cédulára várni.

34

Borda József

Szabad stílusú ételreceptjeivel tûnik fel,

„Végy két tojást” címû költeményét szerte

az országban elôszeretettel szavalják a he-

donista magyar nagyasszonyok. A nyers va-

lóságok költôje, de a fôtt ételeket is kedveli.

Maga is kitûnô szakács, bár a könyveit ren-

desen el szokta sózni. Fiatal korában papnak

készült, de tévedésbôl a ministráció helyett

az administrációt tanulta meg. Mint haj-

dan Homéroszért, érte is hét város versengett, végül is Újpest nyakán maradt. Legismertebb kötetének a címe: Méltó az incassóra.

KÖLDÖKNÉZÔBEN

Jó köldököm, te, gyüszünyi tányér

hasam párolgó asztalán, bizonnyal mondom már,

semmi sem lehet nálad vidámabb. Zavarba

ejtesz gyakorta nézvén feketefürtös

körvonalad. Így van ez rendjén,

kerülve fürdôknek izgató vizét, te már csak

maradj meg feketének.

Lásd: lábam se panaszol balgán, ô tudja már

méltóbb a korhoz sötétlô színe. Lám a veréb se

Berda József (http://www.szozat.org/index.php/emlekezet/tartalommutato/5795-berda-jozsef-aba-novak-berda-kepe-ala), itt parodizált kötetének címe: Méltó a szóra. A költô azt mondta nekem sráckoromban: „szegény jó apáddal azon barátkoztunk össze, hogy mind-ketten szörnyen utáltuk azt a Horváth Béla katolikus költôt”. Miheztartás végett: Berda kiugrott kispap volt, apánk egy plebános testvéröccse. Darvas Szilárd nacionáléjáról kicsit bôvebben: Darvas László–Felvidéki András: Grotex, 50. oldal: Félmajmok. DL

http://mek.oszk.hu/08300/08382

fürdik, mégis mily piszkos. Épp így te is nyugodj meg s hirdesd örök jogát a fá-

radt költô piszkainak, magadba térô

bûneid sûrû feketesége.

JÓ ÉTVÁGYAT

Csattogj fogam most. Hadd töltöm kedvemet,

s te jó gyomor, válaszd a nedveket,

kicsattan bôröm, angyal lakik ma nálam,

lám a levesbe belecsurog a nyálam.

Remeg a töltelék, villám alátolom,

szemem is kidülled, úgy lapátolom,

A földre esett? Oda se neki!

Onnan is megeszem. Most gyere ki!

Most még egy kicsi bort, legyen, amit szíjjak,

hasam kerületén megoldom a szíjat,

alul-felül hangzik vidám böfögésem

s órákig elülök árnyékban a széken.

36

Bodor József

Hosszabb altatódalait a pesti klinikákon

elôszeretettel alkalmazzák kloroform he-

lyett, fôleg súlyosabb mûtéteknél. A hatás

már rendszerint a negyedik sor olvasása

után beáll, ügyelni kell a dózisra, mert ti-

zenhat-húsz soron túl könnyen halált okoz.

Húsz éve kísérletezik azzal, hogy kifejezze

magát s ez kétszer majdnem sikerült neki,

de mindig közbejött valami, vagy a háború

tört ki, vagy lapzárta volt. Az alábbi mintadoboz ára forinthúsz, használati utasítás mellékelve van.

ZÛR ÉS ZAVAR

Ahogy fanyar bort vág a prés a szôlôn

s zord erjedések csikarása röffen,

a megrágott kor sógorostól jön fel

s emlékeim maróan elnyöszörgöm

sápadt fejem forró levesbe hajtván

lassan loccsantva gyûrött étlapokra,

míg reng a föld és mélyreásott bokra

ágat bogaz, zöld lombokat szalajtván

halk könnyeim az izmos nap felissza

s egy verset ácsolok a sanda rácson,

37

Fodor József. Az alábbi hivatkozás már csak szerzôjének személye miatt is érdekes. DL

http://dia.pool.pim.hu/html/muvek/FALUDY/faludy00691/faludy00710/faludy00710.html

rekedten ejtve zûrös kotkodácsom

türelmetlen keményen összevissza

néz rám a hold és cinkos-lángú bandzsa

szemével hulló csillagokra retten,

várunk s csak akkor iszkolunk mi ketten,

ha ránkszakad e rettentô halandzsa.

38

Zolk Zeltán

Kiváló botanikus és zoológus, verseiben a

nyúltól kezdve a burzsujig minden állatot

feldolgozott. A legutolsó termésbeszolgálta-

tásnál egymaga két mázsa selymes füvet,

három vagon mimózát és egy cserép kan-

kalint szolgáltatott be a hozzávaló rímek-

kel együtt. Harcos poéta, rendszerint a sa-

ját jóságos természete ellen hadakozik, már

több ütközetben megverte magát. Tagja a Petôfi Társaságnak és a Magyar Kommunista Párt transzcendentális írófrakciójának. Nôs, több gyermekvers atyja, akiket a legszigorúbb közösségi szellemben neveltet.

HARCOLJ!

Ha egykor élt, immár nem élhet,

csak kit a sorsa nem dobál,

erôs légy eztán és kegyetlen,

mint a kis katicabogár,

ki hajdan meglapult kezedben,

hét pettye most is hogy tanít,

s ha látja omló nagykabátod,

beváltja érte pontjait.

S a szelíd ôz, kit puska billent

fenéken: kandi kis nyulak,

39

Zelk Zoltán. Mi a gyermekirodalom klasszikusát tiszteljük benne.

http://golyameskete.blogspot.hu/2009/10/zelk-zoltan-bekabanat.html A második paródia Zelk Gyermekbánat címû kötetére utal. DL

füledben hangod kergetôzik,

mint tapsi osztályöntudat.

Keményítsd öklöd, mint a gallért

hajdan. Tudod . .. Emlékszel-e?

Zakatoltál az indulattól,

mint játszi lepkék két szeme.

Harcolj! – Mert az, akibe rúgott

hajdan a fénymázolt topán,

míg fenn a felhôk kergetôztek

s gyík surrant át az éjszakán,

az harcos: nem kímél se istent,

se saját ôsét, se ükét,

s úgy száll az Égbe alkonyatkor,

mint erdôben a nünükék.

A szegény kis proletárgyerek panaszaiból:

MINDEN REGGEL elzavarnak

engem egy redakcióba,

pedig én még gyerek vagyok,

kis fiú a nagy cipóba.

Ottan nekem glosszám is van,

rímem is, meg körmondatom,

azt mondják, ha nagy leszek majd,

mindegyiket kinyomhatom.

A szobában van egy gép is,

azon írni de szép lehet,

40

csak ne szólna Gizi bácsi

olyan csúnya beszédeket.

Azt mondja, hogy eredjek a …

de hiába jár a nyelve,

nem megyek én, juszt se megyek,

menjen csak ô olyan helyre.

Sanyi néni, Gizi bácsi,

mindenki csak engem heccel,

szegény kicsi rovatomat

megfogdossák nem is egyszer.

Jó dolguk van a nagyoknak,

mindig csipkedik a nôket,

nekem meg még szobám sincsen,

ahová vihetném ôket.

Mindig, mindig csókolóznak,

azt mondják, az olyan édes …

Mért is vagyok ilyen kicsi,

mért vagyok csak negyven éves?

41

A pesti Villon

VIDÁM NEKROLÓG

SZEGÉNY NAGYÉTKÛ

BERDA JÓZSEF POÉTÁRÓL

Falusy György átköltésében

Testvér, ha egyszer messzi tájra tévedsz,

ahol az Ister piszkos vize zúg,

hol minden reggel panamára ébredsz,

szóval, ha egyszer arra visz az út

s a rossz vizet undorral földreköpve

pirosló orrod habzó borba túr,

egy bús varázs megejt, tudom, örökre,

mert itt írt verset Berda Jóska úr,

a pantallója két araszra vágva,

alul gatyája ki-kiütközött

s a sanda nôszemeknek kapzsi vágya

a csábos térden visszatükrözött,

ha két ebéddel éhgyomorra végzett

a szaftba mártva mind a két kézit,

a sok burzsuj ijedten összenézett,

mind azt hitte, hogy ô következik.

Mint esôlét a zúgó házcsatorna

az ôszi ködben hektószám viszi,

42

Faludy György.

https://hu.wikipedia.org/wiki/Faludy_Gy%C3%B6rgy

http://mek.oszk.hu/00500/00528/00528.htm

a jó piát úgy nyeldekelte torka,

aki nem látta, tudom, nem hiszi,

ismert kadart, rizlinget, szomorodnit

és zöldszilvánit, sillert, malagát,

egy korty italért tán kinyalta volna

mint szomjas arab, a nagy Szaharát

s az étel-ital jó talajba szállt át,

mert megtrágyázta lelke humuszát,

s ha cifra szóra pengette a száját,

káplárban is lefôzött húsz huszárt,

míg egy napon Bicsérdy híve lett ô,

hiába várván húsos abrakot,

egyet gondolt és lett belôle kettô:

szegény Berda a fûbe harapott.

És így jutott az égi nagy mezôkre,

ahol a borban nincsen szacharin

s ahol a menüt majd úgy állítja össze

sajátkezûleg Brillat Savarin,

hogy bôven legyen benne sonka, bukta

s amit a földön kedvelt, annyi más

s a fiastyúkból fôz az égi kukta

számára finom csirkepaprikást,

szárnyas pincérek vödörszámra hordják

az irodalmi olcsó feketét,

s mikor próbára tennék már a torták

egy elefántnak is a fenekét,

ha már a zsír is megfakult a szádon

és úgy érezed, hogy már menni kék,

ott lovagolj az égi reteráton

és könnyû légyen néked ott a szék

s legyen szükséged este avagy reggel,

ne láss szükséget semmiben se itt,

43

s törölközônek használd egészséggel

Kunszery Gyula legszebb verseit.

Ajánlás:

S ha altájad majd pajzán dalra hangol,

oly zordonan, ahogy nem tud se angol,

se longobárd, se kelta, sem görög,

a burzsujok itt lent majd összenéznek,

mert azt hiszik, hogy fent a menny dörög.

44

P R Ó Z A

Zsabó Rezsô

AZ ELSODORT

ELÔLEGEK

Nagy kulcsregény a szabadságharc

idejébôl több sperhaknival és a hoz-

závaló karikával együtt, öntudatos

magyar írók részérôl a legszebb aján-

dék a nemzet részére.

Elôszó a negyvenharmadik kiadáshoz

Mért írtam ezt a könyvet? Kell-é a szó a mérhetetlen mély-ségek felé tántorgó tragikus magyar baleknek? Van-é értelme a szónak ezekben a nehéz napokat nyögô idôben?

Ezerszer eladott, tragikus magyar Ézsau, oda a lencséd.

S jaj, hol van róla a karmonádli?

Ne ijedj meg, hogyha olvasod ezt a könyvet? A lét és

nemlét viharzik rajtad át, megpörget és a farodba rúg.

Ó, add át magad a szépség e diadalmas rohanásának s ha a gyönyörtôl kidüllednek a beleid, ne késlekedj a nyelved átharapni. Mellesleg minden ellenállás hiábavaló volna.

Jönnek majd a kritika görényei, s megpróbálják kulcs-

regénnyé rothasztani ezt a nagy rakás szépséget. Ezeknek a saját piszkuktól való életakarnokoknak azt üzenem, hogy a diadalmas magyar irodalomnak köszönhetem lelkemnek

47

Szabó Dezsô. http://mek.oszk.hu/01100/01149/html/szabodez.htm Bár a karikatúra Az elsodort falu t pécézi ki, úgy érezzük, így is a szerzô teljes szemé-

lyiségét mutatja be. DL

szélesebb vakablakát, ôk azonban nagy, széles szívességeket tehetnek nekem.

Csak egyszer hajolt volna felém a nemzet: Dezsô, kell

egy kis elôleg? Ó nemzetem, te láttad kergetett napjaim, feléd nyújtózott tiszta akarásom, céged reklámja lehet-tem volna, az öt világrész kis Magyar-utcájának nagy piros transzparanse. Hogy szélesebb legyen az ölelés, puhább a csók és nagyobb a lózung. S lettem idegen étvágyak tépett pinokkiója, szegény, megrúgott magyar Hófehérke.1

Nagyméltóságú jóisten úr, aki e sorokat írja, nagyon

szelíd, nagyon türelmes ember. Keze, mely egykor arra

küldetett, hogy vád és osztó igazság legyen, ma már csak simogatni tud. Hívô és megtért ölelés: jöjjetek hozzám, kis és nagy rablógyilkosok, ti minden piszoknak mániákusai.

Miniszter úr, Zsabó Rezsônek vissza kell kapnia nyugdíját.

Mert öröktôl fogva vagyon és nagy az ô hite.

S most menj, hajóm, zúdítsd a lelkekbe a lét és nemlét nagy zokogásait, szólaljanak meg a szirénák és szerte az or-szágban álljon meg egy percre a forgalom. És sápadt lihegô ajkak, egymásra torlódó nagy véres szívek fölött kiáltó hosz-szú trombonok zúgják a légbe könyvem nyomán az örök-

magyar igazságot: noch nie da gewesen!

Pilvax-kávéház, 1848–49, jobbra

a bejárattól az elsô asztal.

E l s ô k ö n y v

WALPURGIS ÉJSZAKÁJA

A szobában egyetlen vastag sugárrá sütôdve fonódott be a nap. Bálint lassan felkelt s úgy lépett az ablakhoz, hogy 1 Csak mellékesen jegyzem meg, hogy az ötven milliót is részletekben kaptam.

48

ez a lépés maga volt a gyôztes emberi diadal meg minden-egyéb. Akkorát nyújtózott, hogy fejét beleverte a sublód-ba s apró, gyerekes hangok kacarásztak elô hiányzó fogai közül. Az egész szobát betöltötte diadalmas, fiatal hetven-két éve.

Aznap már végzett a fajtája iránti szeretetbôl önként

végzett utcasepréssel és éppen Nietzschét olvasgatta. Szerette ezt a magányos német szerzôt, akinek zamatos zara-thustrája mögött helyenkint figyelemre méltó tehetséget érzett.

– Bejöhetek Sándor?

Sovány fiatalember állott az ajtóban, Barabás Miklós

rajzára emlékeztetô mélytûzû szemekkel. Kezében aznap

írott versének, a Talpra magyarnak kefelevonatát szoron-gatta s szinte lányos szégyenkezéssel várta a választ. Bálint kitárt karokkal sietett feléje.

– Sándor!

A fiatalember, Petôczi Sándor, egy félegyházi kocsmá-

ros-házaspár szerelmének volt késôi bizonyítéka. Aszódon végezte iskoláit, majd volt vándorszínész, katona, újdon-dász s késôbb verseket kezdett írni. Ezek a költemények, melyekben soha nem hallott fájdalommal zokogta el fajá-

nak szenvedéseit, ôt magát is annyira megindították, hogy nevét Petroffból Petôczire magyarította. Az utóbbi idô-

ben egyetlen szórakozása volt, ha Bálint zsenialitását csodálhatta. Most is azért jött, és Bálint kicsorduló szánalom-mal ölelte keblére ezt az ezer sebbôl vérzô, minden rosszra hajlamos, de vitathatatlanul sovány gyereket.

Ezúttal is ölébe ültette és egy darabig kerekecske-

gombocskát játszott vele, aztán nagy, szíves tréfálkozással kérdezte?

– Na, hova szaladt a nyulacska?

Sándorból megkínzottan tört elô a szó.

49

– Ó, Bálint, ha tudnád, hogy irigyellek téged! A te el-pusztíthatatlan ôserôd az én elrontott, kiferdült életemnek visszájára fordított gyôzni tudása. Ha tudnád, hogy unom ôket, a nagyképûeket, strébereket, mûítész és költô urakat, az egész intellektuális, gázlámpás, lóvonatos modern Bu-dapestet. És itt kell nekem, Petôczi Sándornak megdögle-nem! Bálint, te tudod, hogy mióta írok, egy gondolat bánt engemet…

Bálint szelíden mosolygott.

– Tudom. Ágyban, párnák közt halni meg. Attól félsz,

hogy elhervadsz, mint a virág, amelyen titkos féreg foga rág. De pajtás, ahogy én téged ismerlek, felesleges az ag-godalom. Sokáig várhatnak még a Honderû kritikusai.

A hírhedt folyóirat említése felbôszítette Sándort.

Ökölbeszorult az arca és sírósan köpdöste a szavakat.

– A piszkok! Az aljasok! Kinyalhatják a lelkemet! Ôk

támadják Petôczi Sándort! A Hosenduftok, Strauszok,

Dreckhauserek! Az fáj nekik, az én dacos, kérlelhetetlen magyarságom!

Bálint egy kicsit lovagoltatta, aztán megtörölte az or-rát. Úgy folytatta.

– Nem való ez neked, Sándor. Elviszlek a falumba.

Emlékszel még a régi szûztiszta akarásos gyerekkorokra?

A komámasszony hol az olló, meg a Mensch ergere dich

nicht…

Sándor arca felderült a falujában szokásos népi játékok hallatára. Nagy gyerekszemei elkeveredtek a mindenséggel s percekig tartott, míg újra megtalálta ôket. Úgy mondta, inkább magának.

– Ó, Bálint, te megállíthatnád a sors kerekét. A te nagy büdös eszed legyôzné az ezeréves magyar fantomászt. Ma te vagy Magyarországon a magyarabb jövô, a szélesebb mosoly és a megtágult tüdô, hogy a zsigereidrôl ne is beszéljek.

50

Bálint nagyot, szívbôl jövôt kacagott. Diadalmas nevetése betöltötte az egész szobát, egy része ki is szorult a spájzba.

– Fityiszt az orrodra, kisapám! Belôlem nem fognak kis emberkukackák katedrát lakmározni a halálom után. Ami

pedig a tüdôtágulásomat illeti, azt bízd Likacska profesz-szor úrra, aki már biztosan összegurított róla egy nagyon tudományos doktori értekezést. De mi lelt téged, öcskös?

Sándor rémült, vacogó szemekkel meredt a semmibe.

Arca egyszerre megnyúlt s mellényén kidagadtak az erek.

Az egész ember egyetlen borzalmas tetemrehívás volt,

amint kitört rajta öröklött influenzája. Kezei, lábai hiszté-

rikusan rángatóztak s másodpercenként ötöt-hatot rúgott a Bálint fenekébe. Gallérja alól sírósan bugyborékoltak elô a szavak.

– Bálint, édes Bálint, ugye nagy ember vagyok? Ugye

nagyon nagy ember vagyok?

Bálint nagy anyás mozdulatokkal álomba ringatta, sze-

líden tisztába tette és jól betakargatta, hogy meg ne fázzon. Nézte az alvó gyermeket s diadalmasan forrósodott ki rajta a megtalált igazság:

– Milyen szépek is vagyunk mi ketten…

M á s o d i k k ö n y v

A BÛNÖS VÁROS

A kávéház kiugró teraszán Sándor unottan hevert az írók közt. Mint mákoscsík a vagdalt libamellhez, úgy terebé-

lyesült köré a fôváros minden strébere, aki az irodalomból akart magának halhatatlanságot nyálazni.

Közvetlenül mellette, lehetôleg az ülepén, nagy busa

fejét a levesbe hajtva, Anda János, az epikus ült. A már 51

nem fiatal költô egy biharmegyei földmívescsaládból szár-mazta magát a világra. Tanárai a gimnázium elvégzése után belepüfföltek egy jegyzôre való tudományt, féktelen nagy-ravágyása azonban többre ösztökélte, s mikor az egyik –

egyébként meglehetôsen színtelen – irodalmi társaság pá-

lyázatot hirdetett valami nemzeti hôst strófákba rángató verses elbeszélésére, Anda Jancsi nekidurálta magát s olyan toldimiklósos, lajoskirályos eposzt gurított össze, hogy a bírálóbizottság a negyvenezredik sor utáni végkimerülésben neki ítélte a díjat. Ettôl kezdve Jancsi hivatásos balla-daíró és elismert epikai szaktekintély lett. Csak úgy po-tyogtak belôle a nemzeti hôsök, verseiben úgy jött vissza a magyar múlt, mint borsostokány egy katzenjammeres haj-nalon. Sándorba a gyengébb ösztönös akaszkodásával ka-

paszkodott, sikerült is neki valami sírig tartó barátságot összeeszkábálni a késôi irodalomtörténetek számára. Titokban azonban ki nem állhatta s ha csak tehette, rajzszö-

get rakott a székére.

Mint egy kilencedik fizetési osztályba tartozó kisisten, vastag szemölcsét hanyagul homlokára tolva, Vahocska, a lapkiadó trónolt. Öt folyóirat, kilenc napilap és három ka-lendárium hirdette szûnni nem akaró szláv étvágyát. Pest minden újságja az ô pocakját zabálta nagyra s remekül tudta a módját, hogy apró elôlegekkel jármába fogja a tapasztalatlan, bálzáki nyomorban szenvedô fiatalokat. Ô volt az ifjú írói nemzedék önzetlen Drakulája, aki egyszerre öt likon keresztül frankensteinezte ki áldozatainak vérét.

Sándorra majdnem végzetes lett ez a mecénási modorban

való szenvelgés. Könyvének újabb és újabb kiadása majdnem nyakába feleségezte Vahocska egyik nônemû hajtását s a végzetesnek induló frigyládát csak a mit sem sejtô le-

ányka korai halála akadályozta meg. Az irodalom egy kö-

tet szerelmes verssel gazdagodott, de Vahocska ettôl kezd-52

ve növekvô gyanakvással figyelte a fiatal költô öröklött tü-

dôbaját.

Nagy felleghajtó köpenyét cugoscipôjébe gyûrve, mint

egy étvágyba torzult harapás, feszengte magát költôvé

Tomka tiszteletes úr. A szerény kis falusi sváb egyszer verses katalógust állított össze szûkebb pátriájának virágairól.

Nosza, egy megkergült literátor nyomban rábeszélte, hogy nyomtassa kötetté ezt a megpüffedt palántagyûjteményt.

A mindenki által érthetô, népszerû nyelven összeeszkábált betûmoslék hatalmas sikert aratott s mert a szerzô közismert jámborsága nagy diplomás garancia volt a nyugalom-ra, hivatalos körök is a reverendája alá nyúltak. Tomka tiszteletes úr virágregéi így kerültek bele az olvasóköny-vekbe s az egész ember mûveivel együtt Sándor egyik fô-

fô undorodását képezte.

Félkézzel Walter Scottra támaszkodva, egyszerre öt

regény firkálása közben Mókai, a regényíró szürcsölte

egyre sötétebbnek látszó feketéjét. Ez a hihetetlenül termékeny emberke, akit kizárólag a hazai nyomdák elbur-

jánzása és az íratlan zsidó szolidaritás dobott felszínre, egymaga többet írt, mint az összes többi író együttvéve.

Könyveiben kizárólag nagyon jó vagy nagyon rossz em-

berkék szerepeltek s a kis törtetô, mint egy Szomaházyba oltott Hugó vigéckedte fel magát az ország elsô írójává s volt kirakatosan karakán és karakánosan kirakat. Közis-merten ibolyakék szemeit állítólag festette.

S ezek az emberek, kis és nagy hiúságaik hangos

megszállottjai szolgáltak ijesztô staffázsul a kornak, mely maga is cél és ok nélkül tántorgott lebírhatatlan végzete felé. Idegen, gyökértelenül idegen volt ez a társaság, mely minden lélegzetvételével a sokezeréves

Ahasvér vérhasát jerikózta recsegô kürtté, mindegyikük felett ott zsidózott az örök bolygó, s a szörnyû bachanál 53

egyetlen vérfoltos halotti lepelként borult a kifosztott vá-

ros fölé.

H a r m a d i k k ö n y v

AZ ELSODORT ELÔLEGEK

Ezen a reggelen Bálint a szokottnál huszonnégy órával

elôbb ébredt s ez az egynapos differencia nagy, infanziás örömmel töltötte el. Megtapogatta friss, tesseni vajra em-lékeztetô izmait s negyedóráig gyôzelmi indulókat dobolt dacos turáni pocakján. És csodálatos színekben játszó nad-ragulyával etette a lelkét: ó, szép vagyok, ó, nagyon szép vagyok. És harántcsíkosan visszerezett lábain végignyar-galt a tüzes tavaszi podagra.

A mozgósítás híre munka közben érte ôt, azonnal ab-

bahagyta az utcaseprést s felöltve dragonyostiszti egyen-ruháját, elsônek jelentkezett a Sóhivatalnál, ahol saját ké-

relmére az egyik dunai propellerre osztották be fôcsôvezetôi minôségben. A tragikus múltú nagy magyar folyó

legveszélyesebb szakaszán, a Pálffy-tér és az újpesti híd között teljesített szolgálatot s alig hat hónap alatt három ízben tette meg oda-vissza az utat. Ismerve rettenetes nagy eszét, a katonai hatóságok több ízben felajánlották lesze-reltetését, de ez a csodákra termett magyar Apolló, aki játszva egyesítette magában a világ összes hiányzó jótulajdonságait, makacsul a helyén maradt, úgyhogy a tizenkettedik kazánrobbanás után erôszakkal nyugdíjazták, meg-

tiltva neki, hogy még egyszer a hajóra tegye a lábát.

Szerte a világon végsôket rángott a véres kakasviadal.

Soha nem képzelt ijesztô tétbe fordult át a véres ferbli s egyedül Bálint sejtette, hogy a ferblivel együtt kiöntik a gyereket is.

54

Egyéb kellemetlensége is voltak: bevonulásakor egy dacos magyar mozdulattal lemondott utcaseprôi nyugdíjá-

ról s a hivatalos hatóságok mégis megtagadták az összeg folyósítását. Ez a minden Mákiávellit túllogikázó sátáni rosszindulat sehogyan se ment Bálint nagy magyar fejébe.

Éppen kétszázötvenedik cikkét írta ebben az ügyben,

mikor a fôpincér egy borravalós mosollyal fülébe sunyí-

totta, hogy valaki beszélni óhajt vele.

Fiatal parasztlegény állott elôtte, afféle magyar Royal Apolló, feje a mestergerendát verdeste, széles vállai kissé ki-nyomták a kávéház falát s egy-egy lélegzete idônként öt-hat vendéget sodort ki a helyiségbôl. Bálint megbûvölve meredt a nagyszerû magyar fajta e csodálatos kiágazására. Minden a falujára emlékeztette rajta, az egyszerû ízléses szmoking-tól kezdve egészen a kezében szorongatott ekeszarvig, amely ezer év megcsalt magyarját szimbólintotta számára.

– A paraszt! – viharzott át Bálinton a megismerés. – Ó, örök Tiborc, fajtám legyôzhetetlen folytatója, élet és akarás, harc és diadal, meg-megújuló csók, írás, magyarság és hatalom…

Abbahagyta a leltározást és szeretettôl széles szavakkal ölelte keblére ifjú rajongóját.

– Na mit akarsz, öcskös? Talán bizony a Sintér tanár

úr új esztétikája csördített a nyakamba? Maholnap az or-szág minden taknya nálam egzotikumozik össze.

Határtalan szeretet húzódott meg az elsô hallásra kis-

sé túlontúl fogadtatásos szavak mélyén. Az ifjú lázas rajongásba tikkadó hangon mekegte:

– Mester, én mind az ezer könyvét elolvastam. Tessék

nekem megmondani, mi az a nagy magyar igazság?

Bálint szomorúan mosolygott.

– Ó, fiam, nagyok az én vétkeim. Tüzes felkiáltójelnek küldött a magyar televény…

55

A fiatalember ragyogó arccal vágott közbe:

– …És idegen étvágyak védtelen martalékának tetszett

lenni. Tessék elhinni, én készültem Zsabó Rezsôbôl. De mi az a nagy magyar igazság? Meg, hogy megindul a falu és akkor minden jó lesz. Tessék mondani, nekem, mint

helybeli lakosnak, aki kvázi érdekelve van a dologban, hogy indul meg a falu?

Bálint akkorát rúgott ifjú rajongóján, hogy az két kirakatüveggel együtt érkezett meg az utcai járda nagy magyar Keleti-pályaudvarára. Csak annyit tudott még kérdezni nagy áhítattal:

– És tessék mondani, mi az az Állam-atommá való át-

eszközülés?

Hirtelen óriásira nôttek az árnyak. A kávéház ablakai

valószínûtlenül megvastagodtak s a fôpincérnek hosszú

hegyes fülei nôttek. A függöny egyetlen roppant rántással leszakadt s a feketekávé ápokaliptikus gyorsasággal kicsa-pott medrébôl. És kések és villák és ráncokba gyûrôdött tányérok fölött nagy denevérszárnyait lengetve kuvikolt a végtelen magyar záróra.

56

Mária Sándor, az európai

Lóri szerint a kiváló író új történelmi hátte-

rû romantikus regényen töri fejét. Választása

Bárczi Benô érdekes figurájára esett, aki,

mint tudjuk, egy kellemetlen félreértés folytán

visszacsinálhatatlanul öngyilkos lett. A nagy

feltûnést keltett harakiri rejtélyes hátterének

titkait mesteri kézzel bogozza Mária, mind-

azok a szépségek, amelyek a jeles regényíró mû-

veiben eddig külön-külön jelentkeztek, most

kollektíve nyûgözik le a szépségre éhes olvasót. A regény elsô fejezete a csodálatos papagáj elôadásában így hangzik:

AZ ERDÔBEN

Egy férfi feküdt a fák alatt, nem idôs és nem fiatal, hatva-non innen és Miskolcon túl, valahol Radvány környékén

s ajkán azzal a titokzatos mosollyal, mely ott tenyészik minden helybeli öngyilkos szájaszélén, mint a futónövény, lassan eluralkodva az egész arcon. Mert öngyilkos volt ez a fiatalember, bizonyos Bárczi Benô, ezt teljes határozottsággal meg lehetett állapítani, nem teste teljes moz-dulatlanságából vagy a kabátja alól literszámra ömlô vér-bôl, de sokkalta inkább a belôle áradó csendbôl, mely disz-57

Márai Sándor. http://enciklopedia.fazekas.hu/palyakep/magyar/Marai.htm

szonánsan törte át az erdô monoton lármáját, igen ez a halottakat jellemzô szûkszavúság teljes mértékben igazol-ta a róla elterjedt különös híreket, miket suttogva adtak szájról szájra elôbb csak néhány kóborló vándorlegények, hogy néhány óra múltán az összes Kundok és Abigélek

errôl trécseljenek mosogatás után. A csend, e szapora-

szájú vénasszony terjesztette a mendemondát, mert vér és merevség és tôr, mely hosszú és hegyes, magukban mit

sem bizonyítanak, úgy egészítik ki egymást, mint egy kissé markáns színekkel festett csendélet sápadt kontúrjai valami castiliai képen. Goya, igen Goyára emlékeztetett a kép, Don Francisco di Goyára, aki a madridi mûvészeti

akadémia igazgatója volt s egy kissé a francia impresszio-nizmus elôhírnöke s a király udvari festôje, addig kelepel-vén ebbeli minôségében, míg kegyvesztett és számûzött

lett. Az udvar és a közélet erkölcstelenségeit ostorozta a nagy magyar Alföldnek ez a bús madara, ki szemtanuk ál-lítása szerint késôbb elhagyatva állt magában ama telkek egyik lábjában, hol költôk, filozófusok és bukott banká-

rok kerestek olcsó menedéket, néha rezignációval gon-

dolva vissza az idôkre, mikor finom és kiillatosított donok és donnák két corrida között arról vitatkoztak, vajon ô hozza e a gyereket.

– Bikaviadal! – mondta keserûen –, ringyók! – tette

hozzá, maga se tudva miért, érezve, hogy e két szó örökre és elválaszthatatlanul, most és mindörökre összetartozik.

S egy jelenet jutott eszébe, mely Sevillában, egy asszony házában játszódott le, egy asszonynál, aki mór stílusban berendezett szobáját különös célokra adta ki, férfiak és nôk jöttek össze nála elôre megfontolt szándékkal s nem egyszer reggelig elhúzódtak ezek a bizarr és furcsa talál-kák, alapos okot szolgáltatva a caballerok és senoriták bot-ránkoztatására, kik kénytelenek voltak órák hosszat ácso-58

rogni a hideg spanyol éjszakában, míg végre ôk is sorra ke-rültek.

– Ne felejtse el, hogy a beszélgetési idô három perc –

motyogta lázasan és önkívületben és Magyarország jutott eszébe, ez a különös furcsa és egzotikus tartomány, végtelen rónáival, álmos vizeivel és kócos fáival, melyek egyiké-

nek tövében a két lappal elôbb említett fiatalember feküdt vagy talán támaszkodott, néha azt a látszatot keltve, mintha a fa támaszkodna hozzá, mintha a fa lett volna öngyilkos s most támolyogva a beléje szurdalt ágaktól, elzöldült levelekkel keresne menedéket a végsô összeroskadás elôl.

Nem is egy fa, hanem egy hasonlat tövében feküdt ez a

szerencsétlen fônév, kinek megtépett szórendje alól har-sogva és könyörtelenül s valami bájos szemérmetlenséggel bukkantak elô összes mellékmondatai, riadtan kapkodva

valami megváltó cselekmény után.

Ekkor lépések hallatszottak.

CSALAMÁDÉ

legelô kicsiny birkák számára

232.

Arról, hogy az ember olyan, mint egy Meidinger-kályha.

De van egy másik dolog is, nem kevésbé fontos s a végle-tekig el nem hanyagolható. Szüntelen égés az élet, tested, ez a túltömött kandalló nemcsak melegít, de kormoz is, s ha meghitté teszi lelked albérleti szobáját, néha be is füs-töli azt. Ilyenkor ne az ablakot nyisd ki azzal az átlátszó és némileg kényelmes célzattal, hogy holmi jótékony huzat 59

rendezze azt, ami úgyis a legnagyobb rendben van, okos légy s hagyd el a félmegoldásokat. A bifsztek éppúgy hamut hagy maga után, mint a bableves, hamut, amelyet a

szélbe szórhatsz vagy a fejedre hinthetsz, de mindenképpen el kell távolítani a magad és mások érdekében. Mint a régi remeték, otthonod a pusztába építsd, házad zöld legyen, társaid néhány újság és cigaretta. A világ, amelytôl menekülsz, így is megrontja magányodat s irgalmatlanul rádkopog feltéve a goromba kérdést, hogy tulajdonképpen meddig akarsz még ülni. Ilyenkor ne törôdj a rádzúduló szitkok özönével, hisz amit tettél, nagyjából bölcs volt s az egész világra vonatkozó. Valahogy így tett a Napkirály is, ki bizonyos alkalmakkor szintén gyalog járt. S ne mondd, hogy értelmetlenül: ember lett ô és európai. Kályhafûtô-

bôl bíboros.

651.

A vajas zsemlérôl

Várd meg míg a viszály elvérzik a csatákon s az árak újból stabilizálódnak. Akkor végy hat fillérért egy zsemlét és tizenhatért vajat a sarki fûszeresnél, lassan és megfontoltan vásárold, mint akinek nem sürgôs a dolga. Nyugodt és ki-mért léptekkel menj haza, se jobbra, se balra ne nézz. Lát-szólag teljes közönnyel lépd át házatok küszöbét s ha otthon kényelembe tetted magad, mozdulataid nem figyelik

kaján és kíváncsi tekintetek, akkor, de csakis akkor vágd fel a zsemlét a konyhai késsel bátran és horizontálisan. He-lyezd el a vajat a zsemle mindkét felének fehérebb felüle-tén, s az újból összeillesztett süteményt fogyaszd el oly módon, hogy egyidejûleg fogaid is foglalkoztatva legye-60

nek. Meglepetve tapasztalod, hogy éhséged alábbhagy s talán te is hálával gondolsz a tûzföldi indiánokra, akik elô-

ször gyártották szériában ezt a tápláló és teljesen ártalmat-lan növényi eledelt. Igen jó még a Pick-szalámi és a prágai sonka.

928.

Arról, hogy mindig dolgozz

Dolgozz mindig, mintha életed egyetlen értelme a munka volna. Emlékezzél a nagyokra: Sokrates poharat mosott, Diogenes hordókat gyártott. Figyeld a látszólag gondtalan madarat, bizony mondom néked, munkába megy, ha nem

hiszed, helyezz egy félbevágott erôs zöldpaprikát a szár-nyad alá és repülj utána. Mindig és mindenütt dolgoznod kell. Szabó vagy? Ne szólj, ne beszélj, nyelved helyett a cérnát öltögesd s szent elégtétellel figyeld, mint dagadnak tôle bicepszeden az izmok. Író vagy? Figyelj a szabóra s ne engedd kilógni magad. Nem azért élsz, hogy megírd,

azért írsz, hogy megélsz. Dolgozz, az anyád istenit.

1001.

Arról, hogy ne dolgozz örökké

Ne dolgozz mindig, mintha életed egyetlen értelme a

munka lenne. Aristoteles nem dolgozott. És Platón se. És Montaigne példázata a madarakról, akik nem vetnek, nem aratnak és csûrökbe sem gyûjtenek, holott joguk lenne

csûrni, csavarni. Vesd meg a munkát! Szabó vagy? Cérna 61

helyett a nyelved öltögesd, öltöny helyett forgasd ki sar-kaiból e világot a hozzávaló zugehörrel együtt. Író vagy?

Figyelj a természetre és okulj belôle. Nem azért írsz, hogy megélj, azért élsz, hogy megírd. A frász essen bele, az ember egészen belezavarodik.

62

Lilahy Zajos

A MI KIS FATORNYAINK

Külpolitikai vezércikk

3 felvonásban,

lapzárta elôtt öt perccel

E l ô j á t é k

K á l l a y : Uraim, tekintettel arra, hogy 1943-at írunk és az oroszok egyre közelebb jönnek, anélkül, hogy a

németek távolodnának, kéne valamit csinálni, aminek

a zsidók örülnének és a németek se bánnák.

H o r t h y : Akaszd fel magad.

K á l l a y : Azt nem bírja el a költségvetés. Ellenben mit szólnátok néhány fatoronyhoz?

H o r t h y : És fog az menni?

K á l l a y : Legalább kétszázszor.

E l s ô f e l v o n á s

Dr. Dreckhauser Ignác (született német úr, akit mostoha végzete Magyarországra vetett, mint ötödik hadoszlopot, fiá-

nak, ifjabb Dreckhauser Töhötömnek, aki viszont már az aranykalászos magyar Lipótvárosban született, magyaráz igaz német alapossággal): Na mármost, ha a levegôt 63

Zilahy Lajos. https://hu.wikipedia.org/wiki/Zilahy_Lajos

másodpercenkint ötvennel veszed, betartva a szinusz-kotangenst, megkapod a szintetikus böfögést, ami sem-

mivel se rosszabb, mint a valódi. (Kopognak.) Herein!

M o k á n y B e r c i (igazi magyar úr a szomszédos mikszáth-ból be): Szervusz Nácikám, örülök, hogy egyetemi fô-

magánvádló lettél, megjegyzem, már az iskolában

utáltunk téged, igazi piszkos sváb voltál…

E r d m a n s d o r f (német követ a nézôtéren): Halt! Was sagt dieser?

M o k á n y : …de abszolút korrekt úr! ( Ezt is lefordítják a követnek, mire megnyugszik.) Ronda, törtetô stréber voltál, igazi porosz disznó, de nagyon tehetséges.

Legjobb lenne, ha visszamennél Germániába. Meg-

jegyzem, nagy nép vagytok, azt meg kell hagyni. Azt

meg, fene a pofátokat. No, de itt a kedves feleséged.

D r . D r e c k h a u s e r I g n á c n é (született Dobó Katica, igazi magyar nagyasszony, bejön): Bercikém, nem tudom, mi van az urammal, egy idô óta folyton Német-

ország térképét tanulmányozza és tagja a nyilaske-

resztes pártnak. Lehetséges, hogy ô egy jobboldali

lenne?

M o k á n y : Az lehet, mert az oroszok Vitebszknél áttör-ték a frontot.

D r . D r e c k h a u s e r B e n ô n é (született Klein Emôke, igazi asszimilált zsidó asszonyka be): Jaj, istenem, bo-csássatok meg, hogy ilyen kellemetlen helyzetbe hoz-

talak benneteket, ha ezt tudom, eszembe se jutott

volna, hogy származzak. Ne haragudjatok, hogy ilyen

soká voltam. (El).

I g n á c : Én nem haragszom rátok, ti magyarok kis nép vagytok, de nagy nép. Ezt nem azért mondom, mert

német vagyok, de igazán meglepô, hogy ilyen kis or-

szág ilyen szép dolgokat produkáljon és ha jól emlék-

64

szem, az angolokon kívül nektek volt legelôször – wie sagt man? – alkotmányotok. Milyen kár, hogy én né-

metnek születtem, ha nem lennék német, magyar sze-

retnék lenni. Oly szép ország, oly vidító, szívet-lelket oly andalító! (Összepakol és indul Németországba.) T ö h ö t ö m : Papa, hogy te milyen édes pofa vagy! (Mind eléneklik a Sonny Boyt.)

M á s o d i k f e l v o n á s

I g n á c (az öccséhez): Benô, itt az utolsó alkalom! 1939 a mienk! Még ma éjjel válj el a feleségedtôl és gyere velem Berlinbe.

B e n ô : Én az én kis Emôkémtôl? Bolond vagy te, Ignác.

Váljak el az én kis asszonykámtól, akinél jobb a sólet, mint Stern bácsinál?

I g n á c (indulatba jön): Benô, ne tagadd! Te is disszimilált vagy!

B e n ô : Nagyon tévedsz! És jó lesz nem zsidózni, az egész nézôtér tele van velük. (Begombolja a kabátját és méltó-

ságteljesen el.)

I g n á c (tovább pakol).

Függöny

H a r m a d i k f e l v o n á s

I g n á c (még mindig pakol)

D r e c k h a u s e r n é : Ignác, be kell vallanom, én nem megyek veled. Tudat alatt nekem is fatorony-komplexu-

mom van.

I g n á c (megdöbbenve): Hogyan? A ti falutokban is fából van a torony?

65

D r e c k h a u s e r n é : Bizony. És madzag a húzója. De a fia-mat nem engedem elvinni. Én ôt a nemzetemnek ne-

veltem. A te szorgalmadat, de az én szívemet örökölte.

T ö h ö t ö m (részegen betámolyog).

D r e c k h a u s e r n é : Na, itt ez a büdös kölyök. Apáddal mész, vagy velem maradsz?

T ö h ö t ö m : Veled maradok. Nagyon szeretem a néme-

teket, de én magyar vagyok. Ha nem lennék magyar,

német szeretnék lenni. De hálaistennek, magyar va-

gyok. (Elmegy Hunyadi-páncélosnak.)

Függöny

U t ó j á t é k

O l á h G y ö r g y : Tetszett figyelni? A zsidó tud asszimilálódni, de a német nem. Ügyész, ügyész!

A d l e r n é (a Sas-utcából): Persze a zsidó lányt nem az Ajtay veszi el, hanem az a nyiszlett Tassy Bandi. Ahelyett, hogy örülnének, mikor ilyen tüchtig lány kerül

a családba.

M a g y a r r á d i ó : Mert ez az ország mindenkit megbe-csül fajra és felekezetre való tekintet nélkül. Rövid

szünet után az új zsidótörvényt ismertetjük.

K á l l a y (egységét tapogatja): Nem mondom, azért ez a két lovon való ülés kicsinálja kicsit az embert…

Vége

66

Bodolányi János

KONT,

AZ KEMÉN ÜTÉZ

Nagy árhájikus regény az Sigmund ke-

rálok korából valódi árhájikus keralábé-

val, meg egyéb varázslatos fûszerszámok-

kal. Kutyának, hogy beadták vala, nyom-

ban felfordula. Annyi baj leend, csupán az

villamos haladjék ézös sebességgel.

E l s ô k ö n y v

Hatalmas porfelhô szállt végig az úton. Ott, ahol a domb lassan emelkedni kezdett, harminc nemes tartott Budára, nagyjában készen a szabad halálra. A pártütôk élén egy szikár, magasnövésû fekete ember haladt, akit a többiek maguk közt csak per Kontnak emlegettek s még a többi-ekhez viszonyítva is szokatlanul kemény és vitéz volt. Öl-tözéke és megjelenése után úgy hatott, mintha a Tolnai Világlapjából lépett volna ki, csupán archaikus beszéd-modora árulta el, hogy valahol a tizenötödik században szolgál.

– Látjátok feleim – mondta szomorúan – mic vogmuc.

Isa por és homu vogmuc…

– Ugasságod vagyon – bólintott az egyik, szám szerint

a huszonnyolcadik nemes. – Lám, mastan is, hogy men-

67

Kodolányi János.

https://hu.wikipedia.org/wiki/Kodol%C3%A1nyi_J%C3%A1nos_%28%C3%ADr%C3%B3%29

Kont, a kemény vitéz: Garay János költeménye – egykori abszolút kötelezô… DL

nénk Offen-Pest erányán, kérdés, hogy kerál mingyenest él-e velünk. Merthogy mi levénk, de ü meg vala.

Ilosvay Selymes Péter lassan megtörölte a bajszát. Úgy mondta lassan.

– Emmán igaz. Béka rugaszkodván kötél szakad vala.

Sömmi értelem, hogy tagadván. Mög es hala. Mégis beszé-

lye szárnyala. Késôbb, hogy úgy lett, szár nélkül is nyala.

– Nyala vala – tette hozzá Tinódi Lantos Sebestyén

archaikusan.

Mind nekiültek és lassan hozzákezdtek a pörkölt evé-

séhez. Kont elgondolkozva nézett maga elé.

– Kerál egyúttal csiszár is – mondta bosszúsan, nagyo-

kat falva. – Német-romániai csiszár. Münk meg héjába!

Bár tennapom láték egy filomélát. Röpködék vala. Akkor menék Görcs apóhoz. Ü mondta, filoméla nem csíp. Reiszolt is kürösztöt.

– Mekkora kürösztöt reiszolt?

– Nagy kürösztöt reiszolt vala. Béboritá háza faláját.

– Sokára borítá?

– Egy nappalig és kettô hejszakára. Hitte is, amit mon-da. Már minket elada Vajdafy. Oszt ha kerál elôtt megál-lénk zordonan…

Mind hallgattak. A pörköltnek teljesen elfogyott a le-

ve. Már csak egy kis vala maradt. Kont lassan befödte a lá-

baskondért és vizet húzott a hajcihóba, majd lassan ki-eresztette a kéjgázt, gondosan ügyelve rá, hogy a csizma-dia leülepedjen.

Göre Gábor lassan szürcsölte a fürdôvizet.

– Mikor én az Kátsa cigánnal az külországokat járám,

ö. m. a. f. el is jutánk vala az párisi nagy árvaházba, ottan valának francuzos narantsok, ám nem találánk sehol az jás-pisnak valót. No, oszt hogy ez a gyehennafajzat Kátsa már nagyon igényelte az sürgetôséget, jutánk vala az edényze-68

tes kamerába, hol is telíténk vagy öt köblôre valót. Ám iszkolánk is nyomvást, mert jövének segédi belsô hartzosok, oszt nagyokat rugának vala, ö. m. a. f.

Lassan feltünedeztek elôttük Budának tornyai, valódi

tizenötödik századbeli hangulatot keltve a lassan lovagló archaikusokban. Pesten rövid pihenôt tartottak, Budán

pedig a bôsz király elôtt megálltak zordonan. Gyors név-sorolvasást tartottak és örömmel állapították meg, hogy mind a harmincan megvannak.

De már ott lebegett a végzet felettük.

T i z e n ö t ö d i k k ö n y v

Zsigmond király aznap ballábbal kelt fel. Szép, derûs nyá-

ri reggel volt, a kapucinusok templomában éppen éjféli misére harangoztak. Lassú, fenséges mozdulatokkal húzta fel harisnyáit, tiszta lábravalót öltött és felcsatolta aranyo-zott szegedi papucsait. Ezután lesietett a térre, ahol már várták ôt a harminc nemesek s a király rögtön észrevette, hogy szemükben a nemes harag s a kar hatalma van. Fôleg a karhatalom bosszantotta. Nyomban felült trónusára s szólt ajkiról a gôg.

– Hé, ti ebenfajzott bines pagánok! Hogy a nyevola

rágná meg gercses szüetek. Boruna-e feldig retketes tér-gyitek! Így gyüttök-é az kerál elejbé, ez lenne-é a háládat, kedég ugasságos szüöm mindétig atyándi vala, híven az

törvejnes keresztény kerál kirjelejzumához.

S fenyegetôen tette hozzá.

– Abrakadabra, ham, ham, ham.

A harminc nemes döbbenten nézett össze. Érezték,

hogy a király lefôzte ôket s rettegtek, hogy nem tudnak elég archaikusan válaszolni. De Kont, a kemény vitéz bátran elôlépett s megrázta ôsz fejét. Az ember azt hihette 69

volna, hogy egy erdô rengeti hatalmas üstökét. De nem rengette.

– Nem úgy, kerál, az égre nem – mondta –, mi nem

leendünk pártos hartzosok. Ézös barétom, egyájtalán mért fermedsz felénk, szüed mér girjed fertelmetes harangra?

Münk nem fenyegetvén kroncsidat, az szünte nélk boríjja ôszetes fejzeted. Kit felkene a magyeri nép s rendezvén magyeri lóversenyeket s adának totalizatôr ötre hat. Megfáradt lábon münk meg nem térgyelünk, beszéjjel meg

nem gyôzheted az Hédervári kant.*

– Úgy van, ö. m. a. f. – helyeselt Göre Gábor.

Zsigmond kezdte elveszteni türelmét. Kont vakmerô

szavai nyilvánvalóvá tették, hogy korabeli pártütôkkel áll szemben. Emellett bizonyított ruházatuk, valamint a nemrégen lefejezett Husz János is. Megkeményítette szívét s elhatározta, hogy továbbra is archaikus marad.

– Úgy mondád, nem lészen térgyelés?

– Nem es.

– S hogy térgyetek meg nem hajlana hajlálnak hajlálá-

val es?

– Úgy es.

– S hogy hiába tárgyalás, nem leszen térgyelés?

– Nem es – mondta kórusban a harminc nemes.

A néma légbe nem vegyült csak a legkisebbke jaj, csak

a tömegnek ajkain kelt egy elnyomott sóhaj, ezt azonban sem Zsigmond, sem a pápa nem vette észre.

S a téren lassan feltûnt az óriás bakó.

H a r m i n c a d i k k ö n y v

Reggeltôl késô délutánig tartott a kivégzés. Elsônek Ilosvay Selymes Péter nyelve tört bele egy archaikus mondat-ba, majd sorra követték a többiek. Kont maradt utolsónak 70

* E szólásnak – amelyet ma már nemigen használnak – fentebb az a poénja, hogy Kont teljes neve Hédervári Kont István. DL

és mindenki sejtette, hogy utoljára még leakaszt egy nagy archaikus dumát.

– Már én most elmenek – mondta –, elmenek ama

menységes paradejzomba, hol vagyon mindétig korhû nyelvezet.

A hóhér belefojtotta a szót, így haltak meg mind a harmincan. Zsigmond komoran nézett maga elé, kissé sokall-ta az áldozatok számát. Az elôzô nap kivégzett Husz Já-

nosra gondolt, tegnap husz, ma harminc, már összesen ötven áldozat nyomta archaikus lelkiismeretét. S ráadásul a tömeg is kiabálni kezdett.

– Sigmund kerál, sarnok kerál! – kiabálta az egybe-

gyûlt tömeg, s ha a barátai segítségére nem sietnek, talán még ma sem igazolják.

71

Lovai Lôrinc

Ama íróink közé tartozik, akik lassan és

megfontoltan dolgoznak: hetenként két-

három regénynél többet képtelen megírni.

Erre a teljesítményre is csak úgy képes, hogy

bevezette a névelôk racionalizálását, kör-

mondatonként ötöt-hatot spórol meg. Igen

nagy súlyt fektet a történelmi hûségre és a

korhû nyelvezetre, melyeknek tökéletes elsa-

játítását több órán át tartó históriai kutatásainak köszönheti. Egyik regényében szóvá tette, hogy a botozástól az ember feneke tönkremegy, azóta kritikusai szadistának tartják. Népszerûségét még a hírlapok-ban megjelenô cikkei sem tudják megdönteni. Az alábbi regényrészlet

„Bérszerzôdés” címû nagy történelmi könyvébôl való, amely az Árpád-korabeli daliás nyilas idôket eleveníti meg lenyûgözô erôvel. Ára a Szabad Nép elôfizetésével kombinálva lényegesen olcsóbb.

I.

Fák lombjai sötéten bólogattak. Esô nagy komor cseppekben hullott. Fák alatt lomhán eltehénkedve emberek he-

vertek. Mondatok továbbra is névelô nélkül állottak.

Nyugatról lassú szél indult el, egy-egy levelet kerget-ve, vissza a feladónak.

Keleten már pirkadt. Felkelô nap sugarai álmosan gyü-

lekeztek aznapi sütéshez, halk buci-illatot sodort a pék.

72

Kovai Lôrinc. https://hu.wikipedia.org/wiki/Kovai_L%C5%91rinc

Délen két veréb pörölt, majd elrepültek, vissza se néztek, Északnak egyik, a másik Délnek.

A többi világtájakon aránylag nyugalom volt.

Öreg Robotos lassan feltápászkodott. Öreges mozdu-

lattal kétfelé simította kancatejtôl csepegô korhû bajuszát.

– Hé! Osztán ha fel is kelnénk!

Itt is, ott is mozgás támadt az alvók között. Különös

emberkupac volt ez, a legnagyobb szellemi nyomorúság-

ban éltek s a jelvényük után nyilasoknak nevezték magukat. Egész Pusztaszer rettegte ôket, ha dúlva és fosztogat-va végigszáguldottak egy redakción, egyetlen egészséges ötlet nem maradt utánuk.

Az egyik tatárképû, vörösarcú magyar, névszerint Hüb-

ner lassan gombolgatta dolmányát.

– Mink most már mehetnénk akár a sárgába is. Hej,

nem így volt ez Rajniss urunk idején…

– Osztán te lennél hithû nácionálista! – csúfolódott

Kruxlhaber, a segédigric.

A tatárfejû méregbe gurult.

– Befogod a pofád, te gyüttment? Te tanítasz ki en-

gem nemzethûségre? Tudom én jól, hol voltál te Krisztus elôtt tizenkilencben! Majd én megtanítalak rá, mi az a harmadik internacionálé!

A vaskos tréfát hangos nevetés követte. Vén harcosok

megszokták a kétértelmû kifejezéseket s nem is igen akad-tak fent rajta. Nácionálistáknak hívták magukat, mert minden náció képviselve volt közöttük, kivéve a magyart. Új-ból Robotos vette át a szót.

– Már én csak amondó vónék, hogy nem jó van ez így.

Ugyi, hogy mindnyájan tudjuk, mi az a rögséges vérvaló-

ság, osztán mégis. Ki-ki a maga útján… Nem félve, test-vériesen… Hogy mindnyájan, hogy meglegyen. Nálam is,

náluk is…

73

Mind helyeslôen bólogattak. Nem hiába volt ez a Robotos közöttük a legrégibb pártharcos, mindig tudott valamit mondani, ami aznap még nem volt benne a Pesti Új-ságban.

– Hát azér mondom. Kéne valamit. Mostan nincs egye-

bünk a puszta szerünknél, de ha akarnánk…

Az országban futótûzként terjedt el a hír, hogy aznap

kétezren fizettek elô a Magyarságra.

II.

Senki se tudta róla, honnan jött, kicsoda. Szálas nemzetsé-

gébôl származott, állítólag külföldi országokba is elvergô-

dött, de csak annyi volt bizonyos, hogy megjárta Berlint is.

Olyan varázsigéket tudott, hogy az öreg Robotos arany-

köpései filozófiai értekezéseknek hatottak mellettük. Ha beszélni kezdett, az egyszerû, kétoldali misztifikációban szenvedô emberek zsebében kinyílt a bicska hathónapi fog-házbüntetéssel együtt. Elég volt elkiáltania magát: Gyepû!

– s egész hallgatósága hisztérikusan rángatózott.

Senki se tudta a nevét, Vezérnek nevezte magát. A fel-

kelôk között alig néhányan, darabszámra mintegy tizen-

nyolcan viselték ezt a címet, ám ô ezt a mennyiséget is so-kallta s készült, hogy leszámoljon vetélytársaival.

Tizenhatan megkötözve hevertek már a domb alján

s a gyûlés megkezdéséig lassú tûzön pirították ôket, úgyhogy a pofájukról lassan kezdett lesülni a bôr. Szorgos kezek hátakból szíjat hasítottak, mások szemkitolással csap-ták agyon a várakozás unalmas perceit.

Hórihorgas alak hetykén állott a máglya elôtt, köpenye alatt hosszú hegyes szubvenciót szorongatva. Körülötte néhány nemzetiség a javából: volt közöttük rácz, oláh, bos-nyák,* félig-meddig a némethek is oda számítottak.

74

* Szélsôjobb/nyilas újságírók. Oláh György az Egyedül Vagyunk fôszerkesztôje. 1943-ban, amikor a Magyar Csillag közölte Darvas Szilárd Katakomba – Két keresztény beszélget címû költeményét, Oláh egy teljes címoldalon ajánlotta a hatóságok figyelmébe a szerzôt, aki éppen Ukrajnában volt irodista tizedes, és akit a cikk nyomán hadbíróság elé állí-

Béla, Imréd fia,** a tizenhetedik lázadó állott a vezér elôtt. Mindenki látta, hogy varázslat készül. A Vezér lassan szembefordult áldozatával.

– Dirnix-mirnix!

A lázadó alig észrevehetôen összerándult, de továbbra

is állva maradt. Besenyô beütést eláruló orra és aznap megjelent nyilatkozatai mély megátalkodottságról tanúskodtak.

A Vezér most panaszos hangon elüvöltötte magát:

– Nagymama! Édes jó dédnagymama!

És négykézláb háromszor körülszaladta a koronázási

dombot. A hatás leírhatatlan volt. Az egész tábor kórusban üvöltött, de Gyurka, az oláh túlordította ôket.

– Nem igaz! Nem volt nekie! Csak ott, a rózsabokor-

ba! Ahol gyütt! Ahol a világra gyütt!

Hirtelen vadállati üvöltés törte meg a lármát. Béla szét-terjesztett karokkal, élettelenül zuhant a máglyára, a tizenhat félig sült karmonádli mellé. Az embereket megôrjítette a sülthús és a sercegô zsír illata. Úgy, ahogy voltak, esz-cejg és szalvéta nélkül tíz körömmel estek neki a szörnyû lakomának. Ropogtak a csontok, fröccsent az agyvelô, a pincérek alig gyôzték a forgalmat lebonyolítani.

Az oláh mámoros mozdulatokkal ugrálta körül a tüzet

és harsányan rikoltozott:

– Egyedül vagyunk! Hû, de egyedül vagyunk!

tottak. (Az esetet részletesen ismerteti Gellért Oszkár, Kortársaim címû köteté-

ben: Illyés betegszabadsága idején a segédszerkesztôvel, Örley Istvánnal közösen választották ki a szóban forgó verset a Darvas-kéziratokból. „Darvas Szilárd akkor még nem volt szatíra-író, ilyen bátor verseket írt.” Gellért járt közben az Igazságügyminisztériumban is, egy baloldali érzelmû ismerôsénél, hogy a bûnvádi el-75

járás alatt álló szerzô aktáját elsüllyesszék.) Egyébként Rejtô Jenô sorsa is össze-függésbe hozható az Egyedül Vagyunk egyik cikkével. DL

** Az elsô két zsidótörvényt meghozó Imrédy Béla miniszterelnök lemondásra kényszerült, amikor ellenfelei kimutatták, hogy zsidó felmenôi is voltak. DL

Tamási Minden Áron

ÁBEL

A DEMOKRÁCIÁBAN

Regényrészlet

Hogy aztán a nagy zörgésre mégis ki-

léptem a kunyhóból, elibém áll egy

olyan úrféle parasztember s mondja:

– Hát Ábel, elmennél-e kultuszmi-

niszternek a Hargitára?

– Én el s pláne ha hagynak – feleltem.

Rögtön láttam, hogy fején találtam a szöget, mert úgy

pislogott, mintha értené.

– Úrral vacsoráztál-e már? – kérdezte.

Amibôl rögtön kikatyvaringáltam, hogy az érdekli,

mennyire vagyok az égiekkel, mert az Úrvacsora a protes-tánsok legfôbb lelkieledele.

– A reggeli se rossz – mondtam nagyóvatosan.

– Az hát nem s kivált ha macska – mondta.

Ami székelyül annyit jelent, hogy még mindig jobb, ha

macskát eszünk reggelire, mintha a macska früstököl meg minket. Láttam, hogy erôsen szemet szúrt neki a nagy bü-

dös eszem, mert újra elkezdte.

– Hát bársonyszékbe ülnél-e?

– Abban igen s de csak a fenekemmel.

– Kereszturyról mi a véleményed?

76

Tamási Áron. http://www.literatura.hu/irok/xxszazad/euproza/tamasi.htm

– Az jó s kivált temetônek.

– Hát a demokratikus tankönyvekrôl hallottál-e már?

– Csakis, mert látni olyat még maga se látott.

Nem tetszhetett a válaszom, mert úgy keresztülszúrt a

szemivel, hogy a ködmönöm alatt jött ki a pupillája.

– Aztán kit tennél meg államtitkárnak? – kérdezte.

– Én a Katalint s azt is csak Karádról – mondtam.

– Aztán mért?

– Mert ha az nem is kicsiny gazda, de legalább függet-

len, aztán így mindig ráér a kultúrára.

Hogy így béolvastam neki, ott is hagyott nagy mérge-

sen, én meg csak befordultam a kunyhóba és olyan tüzet raktam az Ortutay alá, hogy csak úgy üstölt.

(Folyt. köv.)

HULLÁMZÓ VÔLEGÉNY TETEJÉN

Kolozsvári rakottkáposzta 3 felvonásban

1 . f e l v o n á s

(Szín: a Góbé-sörözô. Itt-ott elszórva búboskemence, kopjafa, ciráda. A falon különbözô kalákák.)

1 . s z é k e l y : Pincér, pincér!

2 . s z é k e l y : Alászolgája, Hacsek úr.

1 . s z é k e l y : Étlap se lenne rossz s kivált ha hozna egyet.

2 . s z é k e l y : Jó vicc, csak küssé régi. (El.)

V ô l e g é n y : (meg nem értett bilikomgyáros, hajdú és harang-

öntô, be): Mivelhogy eladám magam, immár nem bili-komot gyártok, hanem ferblit.

H a l i n a L i n a (kilép az egyik bilikomból): Csak így magam-tól, mivelhogy elszegôdnék.

77

V ô l e g é n y : Úgy vélem, takarodj. S mi végre szegôdnél?

L i n a : Havonta egyszer s fôkép szimbólumnak. (Tûzrôl pattan és verset mond).

Hulló kalárisból

bokrétát kötöttem,

mert a tehetséget

nagykanállal öttem,

kicsiny tehetségem

alig-alig rôfnyi,

mivel a küs féreg

nem tudott megnôni.

Függöny

2 . f e l v o n á s

(Szín az Erdélyi-borozó. A szépen megterített asztalon piros bugyelláris, sárgacsikó, falurossza.)

M e n y a s s z o n y (sánta, félszemû, púpos, agyalágyult és rá-

adásul benne van az összeesküvésben. Ja igaz, hebeg is): Ez a ddd… darab kicsit hühühü… hü de jó. (Nagy de-rültség.)

F ô s z é k e l y : Mert ha a lányom lassan is beszél, de minden bizonnyal.

L ó f ô s z é k e l y : Bé is köti fejét majd Bodrogi úr.

M e n y a s s z o n y : Bbbb… be is kell, hogy kösse, különben úgy sesese…

F ô s z é k e l y : Nono! Úgy se, vagy így se, ezen nem mú-

lik. (Derültség.)

(Nagy dugójáték, haragszomrád, hol az olló és egyéb székely furfangok.)

78

V ô l e g é n y : Miért is nem nôsülök, dehanem mennék a csillagok után. (Hullámzik és mindenkinek beolvas.) L i n a (beperdül): Béjöttem a városból, minthogy éppen indult a deusz ex masina, oszt megvolt már a jegyem…

(Mind el, kivéve a nézôket.)

Függöny

2 . f e l v o n á s

(Újból a Góbé-sörözô, óriási székely népvándorlás, mindenki jön-megy, mint Guidóban a fájdalom.)

E l s ô n y o l c s z é k e l y : Épp ezért az urat megválaszta-nók paradicsomvölgyi címzetes apátnak s fôkép ha

meg nem sértenôk… (El.)

M á s o d i k n y o l c s z é k e l y : Münk már csak ezt a kicsiny toronyórát hoztuk s immár lánca is vagyon. (El.) V ô l e g é n y (könnyezve): Lám, csak addig hullámzék, míg bekövetkezék az én lelkemben a fényességes nagy stabilizáció. Mostantól már csak a csillagok érdekelnek

s azok is inkább a konyak minôsége szerint.

L i n a (kacéran): És én?

1 . n é z ô : Maga menjen vissza oda, ahonnan jött.

L i n a (visszamegy a bilikomba és verset mond):

Kérem, én még nem játszottam,

nem játszottam, nem játszottam,

bocsánat, hogy meglátszottam.

Függöny

79

Kakuk Jenô

TERSÁNSZKY MISKA MARCI

MENYHÉRT KALANDJAI

I.

Na, jó is annak, aki már pendelyes ko-

rában megtanulta, mi a hebrencse

meg a hatodja, de mit kezdjen az, aki

úgy csöppent bele a búvármesterség-

be, mint a pocok az ürgelyukba. Mondtam is magamban a

huszármiatyánkot, de a keresztet már csak úgy vetettem, ha mint bukfenc lenne.

Ezt a fene nagy állást is annak az édesegy dög komám-

nak köszönhettem. Addig kajtatott, addig mondta:

– Ennek való vagy te, Marci, vízipecérnek, nem vagy

te olyan megijedj gyerek. Addig maradsz lenn, amíg gyô-

zöd a szusszal, ne fázz, pumpálok én beléd annyi luftot, csak gyôzzed kieregetni.

Hagytam, hadd hedrikáljon, mert már magam is na-

gyon somfáztam egy kis teddodára, hát csak bele a tenye-rébe, aztán sitty a víz alá.

De ki is voltam staffirozva, mint Maros Pista Jézus ne-venapján. Gumikucsma, guminadrág, gumiszandál, gumi-

csô, ráadásul akkora gömböc a fejemen, hogy több volt

benne a hajza, mint a bré.

Na, de hadd mondom tovább.

80

Tersánszky Józsi Jenô. Legismertebb könyve a Kakuk Marci, de írói kvalitásaival és egész realista életmûvével messze felülmúlja azt, amit ebben a népszerû pikareszk regé-

nyében felmutat. Ennek tükrében a paródia itt valóban csak paródia. DL

http://www.literatura.hu/irok/xxszazad/euproza/tersanszky.htm

Ahogy süllyedek elfele a sok kacattal, hát csak érzem a gyomrom, mint aki avas szalonnára vizet ivott. Jobbra-balra tekergek, egyszerre volt kötél, nincs kötél. Meglódulok, de hiába, mire eliparkodnék, már borulok is a tenger farára, mintha csak a szeretômé volna.

Meg voltam ám ijedve. Hogy ne is mondjam.

Na, de ez inkább csak ezután jön már.

II.

Mikor már csak úgy vettem a levegôt, mint akinek nem

sietôs a paszuly, jön ám egy hablány, látom rajta, egészen jó kis lotyó lehet. De igazán takaros fehérszemély, csak annyi a hal benne, amennyire jól csúszik a vinkó. Mondom is neki nagy fohászkodva a bajom.

Csak legyint a farkával és néz rám azzal a gyönyörûsé-

ges uszonyával, én meg utána. Hát persze azért itt-ott a pik-kelye alá is flangéroztam, meg mi, pláne mikor láttam, hogy nem szidja érte az anyám istenit.

Nem bizony.

Na ez a hablány a tündérkirály lánya volt, persze, hogy sok búvár megtapogatta már, dehát a tenger fenekén hal-ra is ráfanyalodik a férfiember, biztattam is: ne féljen, magam is inkább sügér vagyok, mint bálna.

Hitte is, nem is.

De már az apja, az a vén kótyagos majom ugyan rossz-

néven vette, hogy úgy ácsingózunk egymásra, mintha két álló desztendeje nyismernénk hegymást.

Na, szó kerül majd errôl is.

III.

Mondja a hablány, ahogy ott ül azon a se ember, se hal fenekén:

81

– Idehallgasson, az a kérdés, tud-e maga zenélni meg kabarét csinálni?

Hát mintha hájjal kenegettek volna, mivelhogy éppen

nálam volt a zongorám. Mindjárt játszottam is egy csár-dást meg egy kopogóst, de úgy kiraktam, hogy az angya-

lok se különbül. Ugyancsak megtanított rá még a pusztán az öreg számadójuhász, a Hejfec Jasa.

Na az én sellômnek csak duvad ki a szeme a gyönyö-

rûségtôl, úgy mondja:

– Így aztán meg is ragadhat nálunk, mert az apám egye-

bet se szeret, csak szvingelni, meg csarlesztonozni.

Azzal se szó, se beszéd, csak ugrik a nyakamba, ott ickol-fickol, még az ingem alá is belekucorászik.

Ilyen hallal se volt még dolgom.

De már aztán csak rájöttem egyre-másra, mert volt

nekem egyszer egy szeretôm, Klofákné, az öreg százhúsz-esztendôs segédjegyzô, akitôl igencsak megtanultam a bio-lógiát. Ha szerelmes volt, úgy fennakadt a szeme, mint a halnak.

Csaptam is olyan fickándozást ezzel az én vízicefrém-

mel, hogy még a vízicsibornak is kijött a gálája.

Eb, aki megbánja.

IV.

Így éltem én ott esztendôszámra, még az apámban se volt jobb dolgom, merthogy az öreg, ha mulatós ember is volt, megnézte, kihez dörgöli a bukszáját. Nem is volt nekem semmi bajom, semmi himi-humi dolog, olyan pucikot fab-rikáltam magamnak, hogy a vén trotty király is ellakhatott volna benne. Ne is mondjam a lányát, aki úgy rákapott a velem való szerelemre, hogy lassan hálni járt belém a kapli.

Mégis mi történt?

82

Jön ám egy nap a hableány, látom, igencsak rosszked-vû. Csapkod jobbra-balra a farkával, csakúgy immel-ám-

mal turkál a vízben, azt is mihamar kiköpi. Kezdem fag-gatni úgy-így, mi a baj, lelkem, Mariskám, simogatom is, de már az ötödik nyenyere után fanyalogni kezd.

Na, mondom, itt valami nincsen rendben.

Hát nem is volt.

V.

Bizony, hogy csak kiderült lassan: megcsalt az én sellôm egy bálnával. Emlegettem is azt a vén szakállas víziistent, aki miatt ilyen mocsári retyerutyába keveredtem.

Nem volt, mit tenni, összeszedtem a motyóm, aztán isz-

kiri, vissza a felszínre. Ott kezdôdött az igazi haddelhadd!

Lépek egyet, lépek kettôt, kiderül, hogy nem tudok

menni. Úgy beletökéletesedtem a víziéletbe, hogy akkor is úsztam, ha mikor víz se volt hozzá.

Most mi lesz?

Nyögök ott a parton, hátha megszánna valaki. Jön is

egy fehér cseléd, csak néz rám, máris kezd habarodni.

Egyet se szól, csak visz magával.

Brummogok magamban: ebbôl már csak jó dolog jö-

het ki.

Hát jött is, mert kell-e mondani, hogy ezzel is elhetye-petyéltem vagy százhúsz oldalon keresztül, mivelhogy az átkozott szépségemnél csak az eszem sokabb, amint az még a Nyujork kávéházban is köztudomású.

De ezt már csak egy másik könyvben mesélem el.

83

A SZÔKE PÁRDUC

Korszerû detektívregény sok izgalommal

és szerelemmel.

A Gazdasági Rendôrség regénypályázatán három és fél hónappal kitüntetett pályamû

Titokzatos látogató

Szimat Hugó, a kiváló mesterdetektív épp egy fasiszta cselszövés szálait bogozta, mikor halk kopogtatás hallatszott az ajtón. Azonnal abbahagyta a bogozást és az íróasztal fiók-jába süllyesztette a cselszövést, amely ott nyomban szerte-

ágazott. Az ajtó kinyílt és talpig feketébe öltözött közszük-ségleti cikk surrant be a szobába.

– Cukor vagyok! – mondta édeskés mosollyal.

– Mrs. Christal Cukor! – kiáltotta meglepetten a de-

tektív. Eddig maximum 10 dekát látott együtt a gyönyörû teremtésbôl, akinek erényessége közismert volt. Nem igen lehetett megvásárolni.

– Segítsen rajtam, mester! – könyörgött az asszony ke-

resztbevetett kamatlábakkal, úgyhogy kivillant gyönyörû árfolyama. – Ezt a levelet kaptam.

A detektív ámulva olvasta:

„Asszonyom, amennyiben nem hagy fel szabadforgal-

mi árának rögzítésével, könyörtelenül eltüntetjük.”

A Fekete Egykéz

84

– Azonnal redakcióba lépünk – mondta Szimat mester határozottan. Ellenfeleink máris sok idôt és hivatalnokot vesztegettek. Hopp. Vigyázzon!

Villámgyorsan a padlóra bukott és magával rántotta a

nôt is. Két mérgezett közgazdasági nyilatkozat surrant el felettük. A detektív ébersége a biztos unalomtól mentette meg ôket.

– Ma délután 4 órakor legyen Harács Hugó Szent

István körúti csemegeüzletében! – suttogta Szimat, mi-

közben kituszkolta a nôt. – A jelszó: Csak forintért!

Bûnös maffia

Óriási betûk hirdették a napilapok hasábjain:

„Eltûnt a cukor!”

Az emberek másról se beszéltek, a nagy szenzáció mel-

lett még a Magyar Nemzet aznapi glosszájának értelme is elhomályosult.

– Hát mégis! – mondta a detektív, akinek megjelenése

a Harács-féle fûszer- és csemegekereskedésben a szenzá-

ció erejével hatott és nagy tejport vert fel.

– Cukrot szeretnék! – mondta határozott hangon.

A következô pillanatban hasító fájdalmat érzett erszé-

nye táján s rögtön tudta, hogy megvágták. Tehetetlenül kapkodott a kirakati árak után, majd elvesztette eszméle-tét és a pult alá zuhant. Félig bódultan hallotta a kereskedô gúnyos kacagását:

– Így jár, aki kereskedelemellenes hangulatot csinál!

A pult alatt

Nem tudta meddig feküdt öntudatlanul, arra ébredt, hogy valaki szólítja.

85

A hang irányába nézett és némi világosságot pillantott meg, nevezetesen a kitûnô napilap harmadik és negyedik oldalát, amelybe Mrs. Christalt csomagolták a lelketlen banditák.

– Ne féljen! – suttogta Christa. – Magát melasszal ká-

bították el. Nem vagyunk egyedül. Itt van a zsír és a liszt is.

A detektív szívdobogva nézte a gyönyörû Christát. A ha-lálos veszedelemben felébredt benne az ínyenc.

– Szeretlek, Christa – mondta egyszerûen és legalább

10 dekát lenyalt belôle. Christa a kiszakadt staniclin keresztül mellére borult.

– A tied akarok lenni, Hugó – zokogta – de nem így,

titokban, hanem nyíltan, mindenki elôtt, hatósági áron, ahogy az tisztességes cukorhoz illik…

Az idillt egy szôrös kéz zavarta meg. Megragadta Chris-tát, de ebben a pillanatban óriási riadalom támadt az üz-letben.

– Itt a Gazdasági Rendôrség! – süvítette egy rémült hang.

Megmenekültek.

Epilógus

– Látom még? – kérdezte a detektív komoran a gyönyörû

Christától, aki két rendôr karján távozni készült.

Christa bólintott.

– Minden hónap elején az élelmiszerjegyek „A” szel-

vényének megfelelôen, terhes és szoptatós anyák részére felemelt mennyiségben – mondta könnyesen és eltûnt.

Szimat Hugó egy könnycseppet törölt ki szemébôl.

– Szegény vagyok! – mondta keserûen.

És felvitte lakására az elsô szacharint, aki útjába akadt.

86

SZERESSÜK EGYMÁST, GYEREKEK

avagy

A HÛTLENSÉG DIADALA

(A Mafirt pályázatára késve érkezett grandiózus filmszcenárium.) Elsô tízezer méter

Polgár Piri, a száztizenhatéves barna kislány épp a hatos villamoson agyonnyomott édesanyját gyászolja, mikor kiderül, hogy a gyászhír valótlannak bizonyult. Édesanyját nem a hatos, hanem a negyvenkilences villamoson nyomták agyon. Pirike örömében elhatározza, hogy nagy mula-tást csap: meghallgatja Sulyok Dezsô aznapi interpelláció-

ját a Házban.

Az utcán megismerkedik Kisgaz Danival, a jóképû

földbirtokossal, akinek 80 holdjából mindössze százhúszat hagytak meg a földbirtokrendezés alkalmával, s ezért en-gesztelhetetlenül gyûlöli a demokráciát. Dani hevesen ost-romolja a tapasztalatlan ifjú lánykát, majd elviszi egy ékszerüzletbe, ahol Balogh páter aranyköpéseivel díszített láncot és egyéb népi smukkokat vásárol neki.

Második tízezer méter

Piri régi szerelme, Bolse Viki, az ifjú hídépítô tudomást szerez Dani fondorlatairól. Figyelmezteti a lányt, hogy ne hagyja magát meginterpellálni, mert Dani régi szerelmét, Koa Licit is megcsalta s most nem hajlandó tartásdíjat fi-87

Meglátásunk szerint ez az írás inkább csak aktuálpolitikai pamflet. DL

zetni szerelmük gyümölcséért, az apátlan-anyátlan kis Sulyok Dezsôért, aki a szabadságpárti árvaházban nô fel a lehetô legrosszabb társaságban.

Piri felelôsségre vonja Danit, aki azonban megesküszik, hogy a kis Dezsôhöz semmi köze nincs, a gyereknek Parragi az apja, legalább is rá hasonlít. Ezzel szemben megrá-

galmazza Bolse Vikit, hogy Pirikét államosítani akarja, amit a tapasztalatlan kislány elhisz és felmegy Dani legényla-kására.

Harmadik tízezer méter

Kisgaz Dani lakásán. A földbirtokos egyre hevesebben ost-romolja Pirit, kezét a derekára teszi, majd a származása után kezd kutatni. A lányban felébred a szemérem. Dula-kodni kezdenek. Pirikén elszakad a kabát, fejérôl leesik a Supka. A csábító már-már leteperi, mikor a kislány felfe-dezi a szoba sarkában levô Haladást és abból kilenc koffert vág a férfi fejéhez, majd sikoltozva kirohan, anélkül, hogy a tisztaságán Zsolt esett volna.

Utolsó tízezer méter

Piri esküdözik Bolse Vikinek, hogy nem csalta meg, de az ifjú hídépítô nem hisz neki. Kijelenti, hogy többé egy pillért se ad. A lány maga sincs tisztában érzelmeivel, szíve Dani-hoz, esze Vikihez húzza, de az utóbbiból nagyon kevéssel rendelkezik. A befejezô képen két nagy pad jelenik meg a vásznon, ezek közt ül Pirike a földre és vénlány lesz belôle, azaz pártjában marad.

88

S A J T Ó

ÚJ GENÉZIS

avagy

HOGYAN TEREMTETTE AZ ÚR

A DEMOKRATIKUS SAJTÓT

Kezdetben teremté az Úr a koalíciót, a papírhiányt, a

Baloghot és a Kállait. És mondá az Úr: minden kezdet

nehéz.

És második nap megteremté a Szabadságot, a Szabad

Népet, az Új Szót, a Népszavát és a „Ki tud róla” rovatot.

És látta az Úr, hogy ez nagyon jó.

És a harmadik napon megteremté az Illyést, a Darvast*

és a Szabad Szót. És látta az Úr, hogy ez még mindig nagyon jó.

És a negyedik napon így szólt az Úr: Legyen Világos-

ság. És még a délelôtt folyamán megjelent a Szociálde-

mokrata Párt délutáni lapja soha nem látott szenzációkkal.

És látta az Úr, hogy ez igen jó üzlet.

És az ötödik napon megteremté az Úr a Kossuth Né-

pét. És látta az Úr, hogy ez még mindig jobb a semminél.

És a hatodik napon megalkotta az Úr a Magyar Nem-

zetet, a Hegedûst, a Parragit és a többi kisebb bolygókat, akik a hirdetések körül keringtek. És látta az Úr, hogy ez már direkt rossz.

És a hetedik napon az Úr megpihent. És amíg aludt, a

Balogh dolgozott és még aznap délután megjelent a Kis

Újság. És látta az Úr, hogy mindenki csóválja a fejét.

91

* Darvas József író-politikus. DL

És a nyolcadik napon így szólott az Úr: alkossunk he-tilapokat a magunk nagyobb dicsôségére. És még azon a

napon megjelent a Demokrácia és az Igazság.

És látá az Úr, hogy nem a dicsôsége lett nagyobb, ha-

nem a papírhiány.

Épp ezért a tizedik napon sürgôsen megteremtette az

Új Magyarországot. És mondá az Úr szomorúan: Sej, haj, Boldizsár!

És a tizenegyedik napon mondá az Úr: nem jó a Ve-

resnek egyedül lenni. És megalkotá számára a Haladást és a Zsoltot. És nem is sejté az Úr, milyen balhé lesz ebbôl.

És a tizenkettedik napon mondá az Úr: mondjon vala-

ki egy jó viccet. És lapzártakor megszületett a Ludas Matyi, és látta az Úr, hogy annak a fele se tréfa.

És a tizenharmadik napon megszületett a Világ, és lát-

ta az Úr, hogy az nagyon nyiszli.

És midôn látta, hogy a koncessziók kiadását az isten-

nek se akarják abbahagyni, örökre visszavonult a sajtó-

ügyek intézésétôl.

És ezért van az, hogy az Új Ember címû katolikus he-

tilapnak már semmi köze sincs a jó istenhez.*

92

* A szerzô a napi sajtóban is érvényre juttatta antiklerikális világnézetét. Cikkeiben a fakultatív hitoktatás bevezetéséért szállt síkra… ezidôtájt ugyanis a hittan még kötelezô tárgy volt. DL

Glossza a Szabadságból:

Zápor Andor

AZ A BIZONYOS GOMB

Bevallom, engem mindig meglep közellátásunk rendkívü-

lisége, már tudniillik, hogy kívül van minden renden, affé-

le soron és renden kívüli dísz ez, amit Horthy apánk meg a többi harci marci hordott különbözô sátoros estélyeken.

Nem is szólnék miatta, instállóm alássan, sôt istállóm alássan, mert néha már lónak érzem magam, aki azonban töb-

bet veszít, mint nyerít, lévén csak egyszerû emigráns, s nem holmi nyugalmazott gauleiter, akit addig nyugalmaz-tak, amíg benyugalmazták a közellátásba, ahol egyébként messzelátóval se lehet burgonyát találni.

De nem errôl akarok szólogatni, hanem arról a bizo-

nyos gombról, amely van is, meg nincs is, aszerint, hogy van-e vagy nincs. Most éppen nincs, bizony, könyörgöm-alássan, az egész nagy méltóságos Rákóczi-úton egy fiagombot se lehet találni, sôt egy apjagombot se a közellá-

tási miniszter úr jóvoltából, aki úgy megnyomta a gombot, hogy eltûnt vele együtt a tojás is, meg a többi zugehör.

Mint ahogy bizonyos tehetséges, bár árjának éppen nem

mondható Heine Henrik nevû kollégám írta annak idején: Kennst du das Land, wo die Zitronen blühen?

Hát nem kennst, bizonyisten, nem kennst, bárhogy sze-

retném kenni, de nincs kire, tartozván az egész egyedül és 93

Gábor Andor. Az egykori humorista és kabarészerzô – publicisztikáival és politikai köl-tészetével – a sajtótörténetben és az irodalomban is alighanem megkerülhetetlen. DL

http://magyarnarancs.hu/konyv/elsullyedt_szerzok_xxvii_fittyet_hanyt_-_gabor_andor_1884-1953-74910

kizárólag a miniszter úrra, aki azonban gombolt egy szép nagyot és e pillanatban a kisebb gombja is nagyobb annál, hogy nyitva van-e az adófizetôk slicce.

Szabadjon hozzátennem, hogy ez így megy napról

napra.

Kérdés, hogy meddig?

Nahát.

94

Vezércikkrészlet a Magyar Nemzetbôl: Parlagi György

NIHILISZTIKUS ANARCHIA

Ma már egyre világosabbá válik a józan polgár, vagy –

ahogy az angol mondja – az intelligent burger – elôtt, hogy Hitler alapjában véve (totális és globális vonatkozásban egyaránt) egész csomó helytelen dolgot mívelt. Az európai eszmélésnek ez a neue renaissance-ja, újjászületése csak azokat lepheti meg, akik figyelmen kívül hagyják, hogy ez a kontinens mindig élen járt az Igazságban és a Haladásban és sem Nyugatról nem kapott, sem Keletbôl nem kért.

Az író, a mûvész, a tudós, a zenész, a borbély, a fodrász, a hentes, a kolbász, a búr a búr a búrkalappal mind tudták, hogy hova tartoznak. Hogy csak a hazai történelembôl

említsünk példákat: Szent István és Mátyás, Endre és Jo-hanna, Zsigmond és a pápa mind ugyanannak az ábeli em-

bereszménynek legintranzigensebb letéteményesei. És a

nagy festôk: Iványi és Grünwald, Rippli és Rónai, Kulcsár és Huppert sem maradnak el az írók mögött, az ô spalet-tájukon is hiányzik az a szín, amit ma – kissé talán cini-kusan, de a szerencsétlen haza feletti ôszinte pompes de funebres-el – cinóbervörösnek neveznek.

Más kérdés, hogy a nehézipar államosítása ilyen álta-

lános világauspiciumok mellett idôszerûnek mondható-e.

Nem ok nélkül mondta annak idején az idôsebb Cromwell

95

Parragi György. https://hu.wikipedia.org/wiki/Parragi_Gy%C3%B6rgy Számomra a legellentmondásosabb életutak egyike. DL

az ifjú Dumas-nak, mikor a demokratikus nôk legutóbbi asszonytüntetését tette szóvá: The his publicity of poty, azaz Európában csakis a tôkés termelésnek lehet jövôje.

(Folytatása a 2., 4., 6. és 8. oldalon.)

96

Egészségügyi cikk bárhonnan:

Neminger Antal

NEUROTIKUS MEGBETEGEDÉSEK

Olvasóim közül egyre többen panaszkodnak, hogy decem-

berben fürödni nem jó. Feltétlen ideges neurózis van jelen, mint azt az alábbi eset is bizonyítja.

Péterke tizenkét éves, feltûnôen nagy oldalszakállt viselô kislány. Anyja elôadása szerint sétái alkalmával feltûnôen sántít. A hozzá közeledô idegorvost „menjen ma-

ga marha pszichológus!” kiáltással löki el magától.

Mindenekelôtt a gyermek bizalmát kell megnyernünk,

épp ezért elôre kérjük a honoráriumot, hadd lássa, hogy tévedett, mégse vagyunk olyan marhák. A gyerek lassan

meg is nyugszik, kérdéseimre elmondja, hogy felsôbb iskoláit a piaristáknál végezte, a világháborúban mint sza-kaszvezetô vett részt és mindig utálta a sárgarépát. Felbá-

torodva mind közlékenyebb lesz, megmutatja kislánya

fényképét és elszavalja Petôfi Sándor „Anyám tyúkja” cí-

mû költeményét.

Nem kétséges, hogy a gyerek sántítását úgynevezett

másodlagos (secundair) gátlások idézték elô. Errôl kétségtelenül meg is gyôzôdöm, egy pillantást vetve a gyerek ci-pôire, melyeket anyja fordítva adott lábára. A cipôk átcserélése után a gyerek jóval könnyebben mozog, kezet csókol s anyja szoknyájába kapaszkodva biztos léptekkel távozik.

97

Weninger Antal (pszichológia, ezoterika, jóga).

https://hu.wikipedia.org/wiki/Weninger_Antal

Ez az eset tipikus példája a Nadler által is említett ci-pôfordítottsági komplexumnak (Umgekehrtschuhgefühl).

Azzal, hogy a cipôket helyesen húztuk a fiú lábára, megszabadítottuk gátlásaitól és a társadalom hasznos tagjává tettük. Ma tekintélyes kereskedô Balassagyarmaton és rend-szeresen olvassa a Magyar Nemzetet.

Nyáron rövidujjú inget viseljünk és ne sokat gargali-

záljunk.

98

A Haladás ön- és közírója:

Prónai Mihály András

LEVÉL A HERCEGPRÍMÁSHOZ

Monszinyor, bocsásson meg a fiatalembernek, ki e sorokat írja, mintegy sietve és hajadonfôvel, bocsásson meg a vakmerô és szokatlan szárnyalásért, de ama gombaszögik és herczeghek óta, kiket legutóbbi soraim súroltak (mert nyelvében él a nemzet s ha szép a szárnyalás, hát nyalni szárny nélkül is lehet s – tut rezervé – épp ez bizonyítja, hogy köl-tô lennék, vagy mi a nyavalyek) ôszentséged sem kerülhe-ti el, hogy nyelvem hegyére vegyem, már csak a szárnya-lás mián is.

De miért is ne folytathatnám sorozatos melléfogdosá-

saimat azon, ki – prímusz inter báresz – midôn az ország (e more pátria) hallgatott, elsônek emelte fel szavát az ül-dözöttek védelmében fajra és felekezetre való tekintet nél-kül (méltóztatik ezt érteni?) mindössze ahhoz ragaszkod-ván, hogy tényleg és de facto nyilasok legyenek. S ki szár-nyalhatna ez ügyben, ha nem én, kinek gall eredetét egy-re nehezebb kétségbe vonni.

Ezt, csak ennyit akartam én, Monszenyôr, én, a Pró-

nay, a Mihály, az András, ki nevek dolgában úgy lett el-eresztve, hogy a Kincses Kalendárium is megirigyelhetné s ki nem szeretné, ha levele hízelgésnek tûnne, mikor tényleg az. Le kok e malad – a kakas beteg, mondta nekem a 99

Rónai Mihály András. A Prónay-különítményre utaló, kegyetlen szójáték alighanem túllô a célján. DL http://mek.oszk.hu/02200/02227/html/02/239.html

nagy Viktor, aki féligmeddig Hugó volt (s higyje el, Mon-zsinór, nem az én hibámból), ezt mondta ô NEKEM, s

engedtessék meg úgy érzenem, hogy huszonöt pásztorbo-

tot érdemeltem volna, ha ez üzenetrôl jelt nem adok.

S e jelben hadd maradjunk továbbra is Pfüméltóságod-

nak morganatikus házasságából származó lelkigyermekei: a Prónay,

a Mihály

és a kis Andris.

100

Sirályhegyi Pál

ÉN PÉLDÁUL ÉLETBEN MARADTAM

(A Képes Fütyülô szenzációkban bôvelkedô riportregénye.) Az elôzmények rövid tartalma: Szerzô leteszi az

érettségit és huszonöt évig mindenféléket csinál. Megismerkedik Sörös Adával és megalakul a Népszövet-

ség. Kitör a második világháború. Szerzôt több más egyénnel munkaszolgálatra viszik, aki nem akar menni, annak szétverik a fejét.

7 6 . f o l y t a t á s

Itt Izbugyafalván aránylag jó dolgunk volt, egy hegyet kellett a zsebkendônknek a négy sarkában elhordani, de lehetett beteget jelenteni és nem is mindig lôttek agyon érte.

Az én zsebkendôm aránylag hamar szétszakadt, sze-

rencsére ott volt a kis Fischer Pestrôl, akinek bukméker irodája van és mindig a kezébe fújja az orrát, úgyhogy a munka vígan ment tovább.

Késôbb még jobb dolgom lett, mert angolul tudó

krumplipucolókat kerestek, így bekerültem a konyhába,

ahol annyi forróvizet ihattam, amennyi belémfért.

Egy nap éppen krumplit pucoltunk az udvaron, mel-

lettem a vörös Buchsbaum állt, mire rögtön tudtam, hogy nem lesz jó vége a dolognak. Jött is egy hosszú nyilas, aki részeg volt és két sorozatot engedett belénk a géppiszto-101

Királyhegyi Pál. Szokatlan regényének szokatlan címe: Mindenki nem halt meg . Késôbb Darvas Szilárdnak is szerzôtársa, egyebeken kívül együtt írták a Felfelé a lejtôn címû film forgatókönyvét. DL http://www.origo.hu/kultura/kotve-fuzve/20151226-kiralyhegyi-pal-evfordulo-auschwitz-holokauszt-irodalom.html

lyából, de csak négyet talált el, úgyhogy mi többiek nyu-godtan folytattuk a krumplipucolást.

Közben folyton azon töprengtem, mi közöm nekem

ehhez az egészhez, meg is kérdeztem az egyik németül tu-dó SS katonát, de a testvér rossz hangulatban volt és fej-bevert a puskatussal, szerencsére nem engem talált el, hanem a Buchsbaumot, másfél órát kínlódtunk a temetésével.

Ettôl eltekintve tûrhetôen éreztük magunkat, hosszú

leveleket írtam Adának, aki megígérte, hogy rövidesen vé-

ge lesz az egész vacaknak, aminek nagyon örültem volna, mert az egész haláltáborban nem volt egy hely, ahol tûrhetô feketét lehetett volna kapni.

Persze nem sokáig éltük világunkat, rövidesen mind-

nyájunkat felpakkoltak és elvittek Mauthausenbe, ahol lé-

nyegesen rosszabb dolgunk volt.

Cseppet se voltam elragadtatva.

Egy homokbányát kellett odébbtolnunk, de lassan

ment, mert rendszerint beomlott az egész és maga alá te-metett minket, aki aztán életben maradt, azt az SS-ek lôt-ték agyon.

Fárasztó dolog volt.

Én mindig csak úgy csináltam, mintha tolnék, a beom-

lás után pedig elugrottam, úgyhogy továbbra is megkap-

tam a napi dupla lucerna adagomat.

Volt egy baromi külsejû katona, akinek a mániája volt

az ember hátából szíjat hasítani. Ettôl kértem kölcsön szí-

jat, mert úgy lefogytam, hogy a nadrágomat napok óta

kézzel tartottam.

Csodálatosképpen nem vert agyon, hanem megkér-

dezte, pesti vagyok-e? Mondtam igen és megkérdeztem,

ismeri-e Sörös Adát, a kitûnô színésznôt? Megígérte,

hogy ha hazamegy Berlinbe, lead a szíjasok lapjába egy komünikét.

102

Ezután néhány napig ágyúval lôttek minket, de ezek már a mieink voltak, úgyhogy minden különösebb aggály

nélkül hallgattuk ôket.

Így bizony, drága Icukám és a héten láttam a Fôvárosi

Operettben a Bûvös Köpenyt, ami valami színdarab és a

Királyhegyi írta és játszik benne egy isteni vörös színész-nô, Sörös Adának hívják, Icukám, okvetlen nézd meg, mert ilyen még nem volt, Gyöngy Pál szerezte a zenéjét, aki csupa melódia.

Éljen Sörös Ada!

103

Újjáépítési riport:

ÚJABB ÓRIÁSI REFORMOK A BESZKÁRTNÁL!

Budapest legnépszerûbb közintézménye, a Beszkárt rövid másfél esztendô alatt meghódította a fôvárost, egész Budapest a lábai elôtt hever. Munkatársunk megszakítva heverését, felkereste Kis Szakasz Péter tanácsnokot, aki a Beszkártnál a tarifaemelést és egyéb bûnügyeket irányítja.

– A térképes jegyek nagy sikere – mondotta – arra

késztet bennünket, hogy a megkezdett úton haladva egy új jegytípust vezessünk be:

Kogutowicz Manó nagy világatlaszát,

melyet az utas hóna alatt köteles hordani és kívánatra a ka-lauznak felmutatni. Ez a jegy 40 forintba kerül majd, ami elsô hallásra kissé soknak tûnik, de korlátlan

utazásra jogosít

a közelkeleti útvonalon egész a közelnyugatiig, a tengere-ken való egyszeri átszállással. Kalauzainkat utasítottuk, hogy a „Szabad a jegyet?” felszólítás helyet a „Mi a manót”

használják, ami részint Kogutowitzra emlékeztet, részint demokratikusabban hangzik.

– Mást nem tetszett kitalálni? – kérdezzük szívdobogva.

– Dehogynem. A visszaélések megszüntetése végett be-

vezetjük az úgynevezett utcajegyeket. Lesz például Rákó-

czi-úti jegy, ami az egész Rákóczi-úton való utazásra jogo-104

sít és 90 fillér helyett mindössze 89-be kerül. Ezt a ked-vezményt azonban csak azok vehetik igénybe, akik

igazolni tudják, hogy a Guttmann-sarkon laknak

és résztvettek az ellenállási mozgalomban.

Tervezünk továbbá egy jegytípust, amely az egyik oldalon való felszállásra és a másik oldalon való leszállásra jogosít, amennyiben az utas mindezt 20 másodperc alatt le tudja bonyolítani és nem volt valami fasiszta egyesület tagja. Ily módon a baleseteket is kiküszöböljük, mert

nem a villamos megy keresztül az utason, hanem

az utas a villamoson.

Ez a jegy csak 88 fillérbe fog kerülni.

Megtudjuk még, hogy lesz ütközôjegy, ami egyrészt az

ütközôkön való utazásra, másrészt heti egy összeütközésre jogosít és mindössze 87 fillérbe kerül. Kérdeztünk valamit még, de az egyik jelenlévô kalauz a sípjába fújt, amitôl a fô-

tanácsos úr rögtön megindult és így az interjú egy része le-maradt róla.

105

Monstre népítélet Mátészalkán!

MIÉRT KELLETT MEGHALNIA

GACSAJ PESTÁNAK?

Mit mond az özvegy? – Az egész város gyászban van!

Az Igazság saját bértôl csepegô tudósítójától

Mátészalka kis mezôváros a nagy magyar Alföld kellôs kö-

zepén. Lakói fôleg földmûveléssel és rettegéssel foglalkoz-nak, ahogy itt rettegnek, nem retteg úgy senki. A városka valaha

negyvenezer lelket számlált, de a véres események

hatása alatt ezt is abbahagyta.

Nézem a falusi ornamentikájú, népítélettel szegélyezett kis falusi házacskákat s egyre azon töprengek, mért kellett meghalnia Gacsaj Pestának, a helybeli lópatkoló üzem kis-gazdapárti érzelmeirôl ismert cégvezetôjének? Miféle rejtély lappang itt a háttérben?

Nézem a meggyötört arcú embereket, akik legfeljebb

kettesével-hármasával merészkednek ki az utcára,

a legritkább esetek közé

tartozik, hogy mind a negyvenezer ember egyszerre vo-

nuljon fel. Teljes a rémület. Mátészalkán mindenki fél, egész vagy negyed.

106

Szóba ereszkedem a vacogó falusiakkal, akik kérésemre abbahagyják a szenvedést és készséggel állnak rendelkezésemre.

Jó fiú volt a Pesta…

– Jó fiú volt a Pesta – mondja az egyik szálas magyar, za-vartan forgatva ôszbecsavarodó kalapját. – Nem politizált az sohasem. Már Ukrajnában is pártállás nélkül verte agyon a munkaszolgálatosokat.

Riadtan néz körül, szinte hangtalanul suttogja:

– De a termés jó lesz az idén.

Képtelen vagyok többet kiszedni belôle. Az öregnek

sürgôs munkája akad, be kell takarítania az aznapi rettegést.

Az anya

Hajlott hátú kis öregasszony áll elôttem, özvegy Gacsaj Áronné köz- és váltóügyvéd, a független matrónák helybeli csoportjának háznagya. Fiáról érdeklôdöm.

– Még vasárnap délután – mondja sírástól elcsukló

hangon – még vasárnap délután maga járt a lány után.

A lány, Gacsaj morganatikus házasságából származó

menyasszonya veszi át a szót, szemébe húzva könnyfátyolos kalapját.

– Mondta neki az anyja – rebegi halkan – mondta ne-

ki az anyja, Pesta fiam jer haza, Pesta fiam jer haza…

Szegény lány fájdalmában süketnek néz és mindent két-

szer mond. Zokogva folytatja.

– Nem megyek én még haza – válaszolta a Pesta, mert

tetszik tudni, az utóbbi idôben nagyon rezignált volt.

Tudta, hogy az életére törnek. Hol egy üstökös súrolta a gallérját, hol meg farbarugták. Azért mondta: nem me-107

gyek én még haza, vérbe gázolok még ma, vérbe gázolok még ma. Ezt is Ukrajnában szokta meg, ezt a gázolást.

– Érezte az én szegény fiam, hogy valami balhé lesz! –

jajdul fel az özvegy.

Lassan kibontakozik elôttem az egész fájdalmas ma-

gyar tragédia.

Gacsajnak hazafelé mentében rézfokos volt a fejében és duplakés a szívében. Egyéb értéktárgyat nem

találtak nála.

A meggyötört szívû anya képtelen volt tovább folytatni és több strófa nekem se jut az eszembe. Hogy valamennyire megnyugtassam, átmegyek vele egy másik népdalba.

Ki a felelôs?

Ezek után önként adódik a kérdés: ki felelôs a Mátészalkán történtekért? Sürgôs vizsgálatot kérünk, a két munkáspárt azonnali feloszlatását, új belügyminisztert és a jegyrend-szer azonnali megszüntetését.

Jogrendet akarunk, erôs központi tejcsarnokkal! Olva-

sóinkat pedig felkérjük, hogy tömegindulatok esetén a jö-

vôben is keressék fel népítélet specialistánkat. Szaktanács és rettegés minden este hattól nyolcig.

108

Az Áron és Zoli címû színházi lapból: SZÍNHÁZI TARKA MARHA

Mûvészeti hírek a Világ minden tájáról

Ôsztôl kezdve stúdióelôadásokat rendez színházában Ko-

rong Kelemen, a kitûnô színigazgató. Az üzleti szempont teljes mellôzésével hazai és külföldi irodalmunk remekeit adatná elô színmûvészetünk élgárdájával. Elsônek Pácz

György „Blauné, magának ikrei vannak?” címû operettje

kerül színre Alfonzó mesterrel a fôszerepben.

~

A hosszabb ideje köszönô viszonyban levô primadonna és bonviván családi örömök elé néznek. A gyermek neve Ta-más lesz, apja pedig egyik, az utóbbi idôben igen sûrûn szereplô bôrgyáros.

~

Magyar írók külföldi sikereirôl érkeznek hírek. Az elmúlt hó-

napokban hosszabb ideig futottak a newyorki Broadwayn

Molnár Ferenc, Bús Fekete László és Lengyel Menyhért.

Késôbb lassítottak, majd lépésben ballagtak tovább.

~

Kellemetlen meglepetés érte Pintyôke Pannit, a fiatal szí-

nészgeneráció egyik legtehetségesebb tagját. A Sybill nagy-

áriájának éneklése közben nyílt színen kiesett a fogsora.

109

Hála a mûvésznô hallatlan rutinjának, a közönség mit sem vett észre, mert Pintyôkének elôzôleg se lehetett hallani a hangját.

~

Napok óta szomorú a rózsaszín melltartójáról közismert naiva. Az általa rendezett gyerekzsúron kedvenc unokája laktanyafogság miatt nem jelenhetett meg. A mûvésznôt

az ottlevô ezredes reggelig is alig tudta megvigasztalni.

110

Utópisztikus riport

MÁHOZ 50 ÉVRE

Nagy vita a fôváros közlekedési albizottságában.

A Kommunista Párt a térképes rakétajegyek megszüntetését követeli. – Miért zsúfolt a 6-os rakéta.

A fôváros közlekedési albizottságában kedden délelôtt a Beszkárt (Budapest Szféraközi Közlekedési Rakéta Társaság) ügyeit tették szóvá. Legtöbb panasz a térképes rakétajegyek miatt hangzott el. Rámenôs Péter kommunista vá-

rosatya kifogásolta, hogy

a dolgozók csak a munkahelyükhöz legközelebb esô

bolygó útvonalán utazhatnak.

Ha valamelyik munkás tehát pillanatnyilag a Mars kötelé-

kében dolgozik és hazafelé útba akarja ejteni a Nagymedvét, új jegyet köteles váltani, ami a 2 filléres jegyárak mellett horribilis kiadást jelent.

Kôvágó polgármester bejelentette, hogy a zsúfoltság

megszüntetése végett rövidesen új járatot vezetnek be.

Az új rakéta a Széll Kálmán térrôl indul. További útvonala: Kisfuvaros-utca, Auguszta telep, Ráktérítô, Göncöl-szekér, majd a Tejúton áthaladva befut a Hold-utcai remízbe.

A javaslatot az összes városatyák és városanyák magukévá tették.

111

A Kisgazdapárt szónokai a közbiztonság kérdését tették szóvá. Egyes bolygók rosszul vannak megvilágítva, a Mar-son este 10 után életveszélyes a közlekedés. Követelték, hogy amelyik rendôr múltjában

napfoltokat észlelnek,

azt azonnal váltsák le, és helyükbe megbízható kisgazda-párti rendôröket alkalmazzanak, mert ilyenek

rengetegen vannak a Holdban.

Schlachta Margit a Vénusz ügyében interpellált, szerinte túl sokan vannak rajta, ami nem egyeztethetô össze a keresztény erkölcsökkel. Kérte a zsúfoltság megszüntetését és az égitestek fokozatos kímélését, hogy a családi szûzhely ki ne hıljön.

A bizottság Schlachtát sem egészében, sem részletei-

ben nem fogadta el. Több bolygó nem lévén, az ülést be-zárták.

112

Irodalmi rovat

SZÉPLELKEK A FALUN

1.

Gödör Benô lírai költô levele az „Irodalom és Vidéke”

szerkesztôjéhez

Drága öregem!

Három hete járom a falvakat a „Széplelkek” címû irodal-mi társasággal. Verést aránylag még keveset kaptunk, in-kább a közöny az, ami rosszul esik. Kárászrecsegén kisebb afférunk volt: Szilaj Tivadart összerugdalta a közönség, mert „Arccal differenciált lelkiségességem felé” címû tanulmányát több mint másfél óráig olvasta fel.

Nem kell ide kultúra, öregem. Ahogy Ady Endre meg-

írta: ha a bevételre nézünk, eltemetjük rögtön a nótát, és káromkodunk, mint a kocsisok. Eddig egyedül Izbugyafalván volt komoly sikerünk: tizennyolc tojást adtak össze, csak arra kértek, hogy lehetôleg ne tartsuk meg az elô-

adást.

Remete Rezsô, az esztéta mesélte, hogy Bivalynaszá-

don félrehívta ôt az egyik paraszt és megkérdezte, hogy hülye vagyok-e? Ezt a feltevését arra alapította, hogy egyik versemet franciául olvastam fel.

Nagyon kérlek, hogy a mellékelt kis cikket ad le lapodban. Addig is, míg az Edisonban újra együtt ülünk, szeretettel ölel a magyar ugaron kallódó

Benôd

113

2.

A cikk

A falu és a város egymásra találásának jegyében járja az or-szágot az a kicsiny írócsoport, amely „Széplelkek” címen hordozza körül a falvakban a kultúrát, mint a véres kardot.

Mindenütt szeretet és öröm övezi ezen kis irodalmi ro-

hammunkás gárdát.

A bivalynaszádi jólsikerült matinén Gödör Benô külö-

nösen a „Lelked a lelkemen áll vagy bukik” címû versével aratott frenetikus sikert. Szilaj Tivadart, a kitûnô filozó-

fust a közönség a szó szoros értelmében szétszedte majd összerakta.

Remete Rezsô „Élet- és akarattengések Babits költé-

szetében” címû tanulmányából végre a bivalynaszádiak is az igazi Babitsot ismerték meg. Gödörné Árok Amália Walt Whitman néhány megzenésített szabadversét énekelte nyenyere kísérettel. Végül igen nagy sikere volt Rôf Elemér

„Tairoff és a kubista színház” címû elôadásának, amelyet fôleg a helybeli munkásszínjátszók hallgattak ôszinte megrökönyödéssel.

Nem kétes, hogy a falunak ezek után meg lesz a maga

kialakult véleménye a metafizikáról, a kubista színházról, Gödör Benôrôl és Árok Amáliáról. Addig nem érheti baj

demokráciánkat, míg Árok is van, Gödör is van.

114

Karácsonyi riport

MIT HOZOTT A JÉZUSKA?

Látogatás a legrakoncátlanabb pesti nebulóknál

Vajon mit hoz a rossz gyerekeknek a Jézuska? Erre szeretnék feleletet kapni, midôn ezen a szép csillagfényes, fenyô-

gallyas estén útnak indulok, hogy felkeressem a legtöbbet rendetlenkedô pesti gyerekeket. Elsô utam

Hegedûs Gyuszikához

vezet. Meg kell hagyni, a Jézuska kitett magáért. Gyuszika négyoldalas fizetett interjút kapott, igazi cassa scontóval és akkora pausáléval, hogy egy felnôtt is megirigyelhetné.

Gyuszika boldog, sorra járja a vendégeket és mindegyik megcsodálja vadonatúj kommünikéjét.

Utána

Balogh Pistikét

kerestük fel. Pistike rendkívül értelmes dundi kisgyerek, s noha mindössze negyvenhárom éves, annyi esze van, hogy papnak is elmehetne, ahelyett, hogy a miniszterelnökségen államtitkárkodik. Igazi fúrót kapott, amire nagyon büszke.

Lehetetlen nevetés nélkül megállani, amint fel-alá járkál és felnôttes arckifejezéssel mondja:

„Moszt medet ész medfujom a koajiciót…”

115

Politikai pamflet. Ma inkább a saját karikatúráját látjuk benne: egy párthû újságíró mutatja be így mindazokat a politikusokat, akik vele nem egy gyékényen árulnak. DL

Ama bizonyos koalícióról: http://mek.oszk.hu/02100/02185/html/77.html Balogh páter (István). http://www.vasiszemle.hu/2015/05/miklos2.htm

Sulyok Dezsôkének

kistestvérkét hozott a Jézuska, Peyer Karcsinak hívják az újszülöttet, kicsit nagy a feje és hosszú memoranduma van, egyébként azonban olyan, mint más normális csecsemô.

Dezsôke egyéb harci játékokat is kapott, alig lehet vele bírni. Egész este masírozik és zászlót bont.

Szegény kis

Parragi Gyurkának

szegényes karácsonya van: saját összegyûjtött vezércikkeit kapta meg Varga Béla bácsitól egy összerakható miniatûr ezeréves magyar életformával, amin azonban az angyalka se tudott eligazodni. Gyurika ráadásul hasraesett egyik túl hosszú vezércikkében és elrepedt a vadonatúj expozéja.

Szerencsére ott a jó Stühmer Zizi néni, aki két szaloncuk-rot ad a síró kisfiúnak önköltségi áron.

Végezetül a kis

Drozdy Gyôzikéhez

látogatunk el, aki új mentelmi jogot kapott, arra az esetre, ha a régit netán felfüggesztenék, ezenkívül egy részletes kimutatást az Elhagyott Javak Kormánybiztosságától, to-vábbá Kossa István dedikált fényképét. Gyôzike sír a meghatottságtól, boldog kis arcán végigcsurognak maszatos könyvei.

Mint látható, a kis nebulók nem panaszkodhatnak. Ér-

demes volt nekik egész évben rossznak lenni.

116

Sulyok Dezsô. https://hu.wikipedia.org/wiki/Sulyok_Dezs%C5%91

Egy interpellációs nap a sajtó tükrében avagy

MINDEN CIGÁNY A MAGA LOVÁT DICSÉRI

S z a b a d N é p :

Egyetlen faluban se legyen a jövôben reakciós iskolaszolga!

Zsúfolt padsorok elôtt indult a keddi nap interpellációs ülése. Feszült érdeklôdés közepette Losonczy Géza, a Magyar Kommunista Párt vezérszónoka emelkedett szólásra.

Losonczy Géza elvtárs (MKP) mindenek elôtt a taní-

tók nehéz helyzetét tette szóvá. Indítványozta, hogy a dol-gozatjavítás megkönnyítése céljából a diákok helyesírási hibáikat lehetôleg a minimumra korlátozzák, ami legköny-nyebben a MaDISz helyi szervezetein keresztül bonyolítható le. Vidéken még mindig túl sok a reakciós iskolaszolga, épp ezért a „szolga” megjelölés eltörlését kéri, amely egyébként sem egyeztethetô össze a demokrácia szellemé-

vel. Követelte a pedagógusok fizetésének rendezését, mi-helyt az ország vagy a pedagógusok (Egy hang a Szabad-

ság-pártból: Talán demagógusok!) abban a helyzetben lesznek (Sulyok Dezsô: Talán esznek! Nagy zaj a baloldalon) hogy és mint.

(Losonczy elvtárs beszédét a Ház jó egynéhány olda-

lán megtapsolták.)

117

Ezt a karikatúrát viszont 70 év elteltével is aktuálisnak gondoljuk.

Darvas Szilárd egyébként saját politikai tanítómestereinek tekintette Losonczy Gézát https://hu.wikipedia.org/wiki/Losonczy_G%C3%A9za (és Haraszti Sándort). DL

https://hu.wikipedia.org/wiki/Haraszti_S%C3%A1ndor

N é p s z a v a :

A szociáldemokrata esernyôkészitôk tudni fogják

a kötelességüket!

A parlament keddi napja a szociáldemokrácia jegyében

folyt le. Pártunk legrégibb harcosa, Buchinger Manó elv-társ (SzDP) mondott nagyhatású és a kontinens minden

pontján érezhetô beszédet.

Leszögezte, hogy a Szociáldemokrata Párt nem akar

semmi rosszat, ami a nemzet szempontjából káros volna.

A Szociáldemokrata Párt csak jót akar, ami a nemzet szempontjából feltétlen hasznos. Vannak egyesek, akik rosszat akarnak, ezek azonban nem a Szociáldemokrata Pártban ke-resendôk. A Szociáldemokrata Pártban csak azok keresen-dôk, akik jót akarnak. Ez ügyben számítunk a keleti, a nyugati, az északkeleti és délnyugati demokráciákra. Esernyôt csak az készíthessen, aki a múltban is kellô mennyiségû halcsontnak adta tanújelét.

Buchinger elvtárs beszédét a Ház minden oldalán (a Kisgazdáknál is) megtapsolták.

M a g y a r N e m z e t :

Az életformát nem adjuk oda a formaéletért!

A parlament keddi interpellációs napján Balogh István

(FKGP) mondott emelkedett hangú és mindvégig hosszú

beszédet.

– Ebben az országban – mondotta – Rákóczi, Kossuth

és Nagybercsényi Miklós országában mindig boldog volt

a magyar, ha hû maradt a szentistváni állameszményhez

és nem jött közbe valami. Mondhatják egyesek, hogy úgy vagy így, én állítani merem, hogy senem így, senem úgy, 118

hanem ahogy az ezeréves magyar föld lelke azt gépbe dik-tálja.

Balogh István ezek után köszönetet mondott a Balol-

dali Blokknak az újjáépítés terén elért eredményekért, majd megállapította, hogy a kommunistákkal, szociáldemokratákkal és parasztpártiakkal nem lehet együttmûködni. Be-széde után negyvenkét kisgazda képviselô minden nagyobb nehézség nélkül vállára emelte.

S z a b a d S z ó :

Belterjes szecskagazdálkodás nélkül nem lehet

országot építeni!

A keddi ülésen több más felszólalás után Erdei Ferenc

(NPP) hatalmas beszédben utalt a már-már katasztrofális-sá váló szecskapestisre, amely elsôsorban az új, újabb és legújabb gazdákat sújtja. Beszélt a méhrajzás körül észlel-hetô visszásságokról és indítványozta az egytagban levô cséplôgépek haladéktalan fölosztását. Statisztikai adatokkal bizonyította, hogy a Nemzeti Parasztpárt nem az ország legnagyobb pártja, ennek ellenére az ünôképzés további halogatása könnyen végzetessé válhat.

Erdei Ferenc beszédét a képviselôk pártülésre való te-

kintet nélkül lelkes csendben és igen kényelmesen ülve hallgatták végig.

A H o l n a p :

Óriási Szabadság-párti siker a Parlamentben.

A keddi interpellációs napon a különbözô pártok kép-

viselôi beszéltek össze-vissza.

119

A Szabadságpárt részérôl több fontos belebeszélés hangzott el, Sulyok Dezsô maga háromszor kiáltotta el ma-gát, amit a Ház egyhangúlag tudomásul vett.

Holnap, a külügyi költségvetés vitájában pártunk vezér-szónoka, Schlachta Margit mondja el aggszûzbeszédét.

120

A Schlachta (Slachta) Margit iránti méltányosság megköveteli: https://hu.wikipedia.org/wiki/Slachta_Margit

Világ-szenzáció!

EGY ÁMOKFUTÓ FÉNYES NAPPAL HAZÁIG

KERGETTE A VILÁG MUNKATÁRSÁT

A fôvárosban egyre sûrûbben ismétlôdô ámokfutások rá-

irányítják a figyelmet erre a kellôképen nem méltányolt iparágra. Munkatársunk felkereste dr. Zwekkedli Jenô

köz- és ámokfutót, az Ámokfutók Szabad Szakszervezet-

ének alelnökét, aki készséggel állott és futott rendelkezé-

sére.

Anyám, az ámok nem hazudnak

Dr. Zwekkedli Jenô középtermetû ámokfutó, elismert

szaktekintély, fôként rövidtávon. Ma már nemigen futkos, inkább a fiatal generációt oktatja.

– Egyesületünknek mintegy kétezerötszáz mûködô

tagja van – mondja büszkén –, akik a fôváros forgalmasabb útvonalain szaladgálnak, mint a bolondok.

– Ki lehet ámokfutó? – tesszük fel a kérdést.

– Bárki – hangzik a válasz –, aki tizenhatodik életévét betöltötte és igazolni tudja, hogy hol késel az éji homály-ban, bár a késelést illetôen nem ragaszkodunk az éjszakai órákhoz.

Sok a kontár

– A tagfelvételt egyébként megszigorítjuk, – folytatja –

mert szakmánkban igen sok a kontár. Vannak, akik csak

121

futnak, de nem ölnek, ismét mások ölnek ugyan, de nem futnak, holott a jó ámokfutónak mindenhez értenie kell.

– Legközelebbi tervek?

– Kollektív szerzôdés készül. Nyolc óra futás, nyolc

óra késelés, nyolc óra összeroskadás, ami összesen huszonnégy órai szórakozást jelent, mert öntudatos ámokfutónak öröm a munka.

Zwekkedli dr. még bemutatja két kisgyermekét, a négy

éves Matildot és a két éves Zalánkát, akik ábrándos vér-benforgó szemekkel kíváncsian szemlélik az újságírót. Ôk a jövô ámokfutói.

– Írja meg a bácsi – mondja Zalánka tajtékos szájjal –, hogy futni még nemigen tudok, de az üvöltés már egészen jól megy.

Búcsút veszek Zwekkedli Jenôtôl, aki elôzékenyen egé-

szen hazáig kerget. Még látom, amint összeroskad, aztán homályba vész markáns bicskája.

122

Fejezetek a demokratikus Ó-testamentumból KÁIN ÉS ÁBEL

1. Ábel meggyilkolása kiderül

Élt pedig azidôtájt Elô-Ázsiában egy Káin nevû képviselô, ki is alelnöke volt a Független Kisgazda Párt mezopotá-

miai szervezetének. És mivel telve vala nyájassággal, a párt megáldotta ôt tagdíjakkal és megsokszorozta panamáit.

És egy napon megírák a helybeli lapok, hogy eme Káin

sok-sok évvel azelôtt meggyilkola egy Ábel nevû munka-

szolgálatost és kiigényelé az ô lakását, minden ingóságával együtt.

És Káin ezen igen elszomorodott vala az ô szívében és

gyalázni kezdte a demokráciát, mondván:

Vajon nem vettem-é részt az ellenállási mozgalomban?

És megszaggatá Ábel köntösét, melyet már két éve vi-

selt, mivelhogy igen jó szövetbôl készült vala.

2. Káint kizárják a pártból

És midôn már a verebek is csiripelték vala Ábel meggyilkolását és Káin is több ízben beismerte azt, a párt szörnyû haragra gerjedt, mondván: Kizárunk téged, mivelhogy

ügyetlen valál, és hogy jövendesz te ahhoz, hogy minket blamálj?

És még aznap kizárták Káint és a Magyar Nemzet ezt

megírta vala.

123

És mindenki látta, hogy csoda történt, mivelhogy ingyen írta meg.

3. Káin mentelmi jogát felfüggesztik

És eltele közben két hét és két fertály elseje és Káin még mindig szabadlábon vala, mivelhogy erôs maradt mentelmében és megvédte ôt az ô joga.

És midôn már az a veszély fenyegetett, hogy az egész

ügy elévül vala, összeült a bizottság, mondván:

Mi lenne, ha felfüggesztenôk az ô mentelmi jogát?

És még aznapon nagy vihar támadt a parlamentben és

szörnyû villámok cikáztak a Szabadság hasábjain. És meg-nyíltak a Kis Újság csatornái és esni kezdett a nívó két hét és hat napig egyfolytában.

És felfüggesztették Káin jogának mentelmét és mondá

a NOT:

Káin hol vagy?

És mondá Káin:

Párizsban vagyok, uram, mivelhogy a Vidovics elküldé

az ô autóját és áldottak az én lábaim, amelyek olajra léptek.

És ezzel be is fejezôdött vala a nagy tisztogatás, mivelhogy az egész igazságszolgáltatás ott állt megfürödve.

124

Pesti népdal

A MI KICSI HÁZUNK

A mi kis házunknak nincs meg csak a váza,

Pesten mégis ez a falu legszebb háza,

itt-ott alacsony tán, de magas a bére,

kicsi háziuram gyönyörûségére.

A mi kis házunkban boldogság tanyázik,

tûzrôl pattant tetônk rendszerint beázik,

örül az aprónép, mert gyermekem hat van,

gyönyörködnek mind a hulló vakolatban.

A mi kicsi házunk nem egy központi lak,

azt mesélték róla, fûtik központilag,

kicsi asszonykámnak nincsen szene, fája,

pöröl is naphosszat az a fene szája.

A mi kicsi házunk nincsen üvegezve,

takaros papír van mindenütt szegezve,

holdas téli estén beszáll a madárka,

rozmaringos vécénk kicsiny ablakába.

A mi kicsi házunk aranyos kis fészek,

csárdás tetejére meghatottan nézek,

aggódom is érte, nincs napom, se éjem,

s ha egyszer összedôl, én azt túl nem élem.

125

A SLÁGER

(Bár a háború végeztével lokáljaink is alaposan felszabadultak, egyre kevesebb az igazán jó és korszerû sláger. Mért hallgatnak a slágerszövegírók? – kérdezzük, s hogy mi is hozzájáruljunk valamivel Pest éjszakai életének újjáépítéséhez, swinget és svun-got vettünk és bemutatjuk az elsô mintadarabot. A fordítás, utánnyomás és hányinger jogát fenntartjuk.)

ELÉG VOLT, ASSZONYOM!

(Sag’ schon, madám!)

Magyar szöveg:

Zene:

Kalász Rudolf

Reisemann Mihály

Mikor Budán, éjfél után

halkan leszáll az árfolyam,

annyi a nép, mint a szemét,

annyi és éppen olyan,

a kicsi bár jaj tele már,

nôben barna a zsáner

s ahogy kiszáll, tangót riszál

a délceg börziáner,

ha nô a ceh, azt mondja eh,

túl kicsi még ez a lista,

kacagva veszt s egy dalba kezd

száz ifjú panamista:

126

Halász Rudolf. http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC05727/05862.htm Eisemann Mihály. http://www.szineszkonyvtar.hu/contents/a-e/eisemannslager.htm

Refrain:

Elég volt, asszonyom,

a dollár, amit küldött,

pezsgô lesz vacsoránk,

naná, majd holmi sülttök,

nôben a legszebb még

a pesti rassz, hiába,

remélem benne lesz

egy jó kis esti razziába,

ne féljen, kicsikém,

ha ügye rosszul áll is,

senora, mondja már,

akad nekünk egy jó fiskális.

Hát simítsa meg lágyan rôt hajam,

hisz maga drágább nékem, mint a tört arany,

ha érzi kis kezét,

jaj, megremeg a tarkó,

senora, szép az éj

s oly messze még a Markó.

127

Table of Contents

Dinnyés Gyula

Új Genézis

Zsabó Lôrinc

Zápor Andor

Árdeli József

Parlagi György

Pécs László

Neminger Antal

Sonka István

Prónay Mihály András

Béla, a horvát

Sirályhegyi Pál

Borda József

Újjáépítési riport

Bodor József

Monstre népítélet

Zolk Zeltán

A pesti Villon

Színházi tarka marha

Utópiszikus riport

Irodalmi rovat

Karácsonyi riport

Egy interpellációs nap

Zsabó Rezsô

Világ-szenzáció

Mária Sándor,

Fejezetek

Lilahy Zajos

Bodolányi János

Pesti népdal

Lovai Lôrinc

A sláger

Tamási Minden Áron

Kakuk Jenô

A szôke párduc

Szeressük egymást, gyerekek

Mécs László. Az Egyedül Vagyunk címû lapról bôvebben a 74-75. oldalon