1

Máté

evangéliuma

Jézus családfája

(Lk 3:23–38)

11Ez Jézus Krisztus* családfája. Jézus Dávid* családjából származik, Dávid

pedig Ábrahám* családjából.

2Ábrahám* fia Izsák* volt, Izsák fia Jákób*, Jákób fiai pedig Júda és

testvérei voltak. 3Júda gyermekei Fáresz és Zerah voltak, akik Támártól

születtek. Fáresz fia Heszrón, Heszrón fia pedig Arám volt. 4Arám fia

Aminádáb, Aminádáb fia Nahson, Nahson fia pedig Szalmón volt. 5Szalmón

fia Boáz volt, akit Ráháb szült. Boáz fia Óbéd volt, akit Ruth szült. Óbéd fia Isai volt. 6Isai fia Dávid* király volt. Dávid fia pedig Salamon, akit Úriás

felesége szült neki.

7Salamon fia Roboám volt, Roboám fia Abijjá, Abijjá fia pedig Ászá. 8Ászá

fia Jósafát, Jósafát fia Jórám, Jórám fia Uzziás volt, 9Uzziás fia Jótám, Jótám fia Áház, Áház fia pedig Ezékiás volt. 10Ezékiás fia Manassé, Manassé fia

Ámón, Ámón fia Jósiás volt. 11Jósiásnak a babiloni fogságbavitel idején

született gyermekei: Jekonjás és testvérei.

12A babiloni fogságbavitel után Jekonjásnak fia született: Sealtiél. Sealtiél fia Zerubbábel volt. 13Zerubbábel fia Abihud, Abihud fia Eljákim, Eljákim fia pedig Azzur volt. 14Azzur fia Cádók, Cádók fia Jákin, Jákin fia Elihud volt.

15Elihud fia Eleázár, Eleázár fia Mattán, Mattán fia pedig Jákób volt. 16Jákób fia József volt, annak a Máriának a férje, akitől Jézus, a Krisztus* született.

17A nemzedékek száma tehát: Ábrahámtól* Dávidig* tizennégy nemzedék,

Dávidtól a babiloni fogságbavitelig szintén tizennégy nemzedék, a babiloni

fogságbaviteltől Krisztus* születéséig pedig ismét tizennégy nemzedék.

Jézus Krisztus születése

(Lk 2:1–7)

18Jézus Krisztus születése így történt: Anyja, Mária, József jegyese volt. De még mielőtt összeházasodtak volna, kiderült, hogy Mária gyermeket vár a

Szent Szellemtől*. 19Vőlegénye, József, igaz ember volt, és mivel nem akarta

rossz hírbe hozni Máriát, úgy gondolta, hogy titokban bontja fel a

jegyességet.

20Miközben ezen gondolkodott, megjelent neki álmában az Úr angyala, és

így szólt hozzá: „József, Dávid fia*! Ne félj feleségül venni Máriát, hiszen a benne növekvő gyermek a Szent Szellemtől* van! 21Fiút szül majd, akit

Jézusnak nevezz*, mert ő szabadítja meg népét bűneitől.”

1:21 Jézus A név jelentése: „szabadítás”.

MÁTÉ 1:22–2:15

2

22Mindez azért történt így, hogy beteljesedjen, amit az Úr mondott a

próféta* által: 23„Egy szűz* gyermeket vár, és fiút szül majd, akinek

Immánuel lesz a neve” — ami azt jelenti: velünk az Isten.*

24Amikor József felébredt az álomból, mindent úgy tett, ahogyan az Úr

angyala parancsolta neki. Feleségül vette Máriát, 25de nem volt közöttük

testi kapcsolat mindaddig, amíg Mária meg nem szülte a fiát, akit Jézusnak

nevezett el.

A bölcsek meglátogatják Jézust

21Jézus a júdeai Betlehem városában született Heródes király* uralkodása

idején. Ekkor bölcsek érkeztek keletről Jeruzsálembe, 2és azt kérdezték:

„Hol van a zsidók királya, aki most született? Láttuk a csillagát keleten, és azért jöttünk, hogy imádjuk őt.”

3Amikor Heródes király* ezt meghallotta, nyugtalankodni kezdett, és vele

együtt Jeruzsálem egész népe is. 4Heródes összehívta a nép minden főpapját*

és törvénytanítóját. Megkérdezte tőlük, hogy hol kell megszületnie a

Krisztusnak*. 5„A júdeai Betlehemben — válaszolták —, mert ezt írta erről a

próféta*:

6 »Betlehem, Júda földje,

nem te vagy a legkisebb Júda vezető városai között,

mert belőled származik majd az az uralkodó,

aki pásztora lesz népemnek, Izraelnek.«”

Mik 5:2

7Ekkor Heródes* titokban magához hívatta a bölcseket, és megkérdezte

tőlük, hogy pontosan mikor jelent meg a csillag. 8Ezután elküldte őket

Betlehembe: „Menjetek el — mondta nekik — és tudjatok meg mindent a

gyermekről! Ha megtaláljátok, mondjátok el nekem, hogy én is elmehessek,

és imádjam őt!”

9A bölcsek útra is keltek, miután meghallgatták a királyt. Előttük ment a

csillag, amelyet már keleten is láttak, majd megállt a fölött a hely fölött, ahol a gyermek volt. 10Nagyon megörültek, amikor ismét meglátták a csillagot.

11Bementek a házba, és meglátták a gyermeket anyjával, Máriával.

Leborultak előtte és imádták őt. Majd felnyitották kincsesládáikat és átadták ajándékaikat: aranyat, tömjént és mirhát*. 12Mivel Isten álomban figyelmeztette őket, hogy ne menjenek vissza Heródeshez*, más úton tértek vissza

hazájukba.

Jézust a szülei Egyiptomba viszik

13Miután a bölcsek elmentek, az Úr angyala álomban megjelent Józsefnek,

és ezt mondta neki: „Kelj fel, vidd magaddal a gyermeket és anyját, menekülj

Egyiptomba, és maradj ott, amíg ismét szólok neked! Heródes* ugyanis

keresni fogja a gyermeket, hogy megölje.”

14József fel is kelt, és még azon az éjjelen a gyermekkel és anyjával együtt

Egyiptomba indult. 15Ott maradt egészen Heródes* haláláig. Így teljesedett

be az, amit az Úr mondott a próféta* által: „Egyiptomból hívtam el fiamat.”*

1:23 idézet: Ézs 7:14. 2:11 tömjén és mirha Drága parfümök. 2:15 idézet: Hós 11:1.

3

MÁTÉ 2:16–3:10

Heródes megöleti a betlehemi fiúgyermekeket

16Heródes* nagyon mérges lett, amikor rájött, hogy a bölcsek becsapták.

Parancsot adott, hogy öljenek meg minden kétévesnél fiatalabb fiút Betlehemben és környékén. A bölcsektől ugyanis megtudta, hogy ennyi idős lehetett a

gyermek. 17Ekkor teljesedett be, amit Isten Jeremiás próféta* által mondott:

18 „Kiáltozás hallatszott Rámában,

sírás és nagy jajgatás:

Ráhel siratta gyermekeit,

és nem akart megvigasztalódni, hogy már nincsenek.”

Jer 31:15

József és Mária visszatérnek Egyiptomból

19Amikor Heródes* meghalt, József Egyiptomban volt. Megjelent neki az

Úr angyala álmában, 20és így szólt hozzá: „Kelj fel, vedd a gyermeket és

anyját, és térj vissza Izrael földjére, mert meghaltak már azok, akik meg

akarták ölni a gyermeket!”

21Erre ő elindult a gyermekkel és anyjával, és visszatért Izrael földjére.

22Amikor azonban meghallotta, hogy Júdeában Arkhelaosz uralkodik apja,

Nagy Heródes után, nem mert odamenni. Az Úr ismét szólt Józsefhez

álmában, ezért Galilea területére ment. 23Názáret városába költözött, hogy

beteljesedjen, amit Isten a próféták*által mondott: „Názáretinek fogják majd

nevezni.”*

Bemerítő János

(Mk 1:1–8; Lk 3:1–9, 15–17; Jn 1:19–28)

31Abban az időben jelent meg Bemerítő János Júdea pusztájában, és ezt

hirdette: 2„Változtassátok meg azt, ahogy gondolkodtok és ahogy éltek,

mert közel van már a mennyek királysága!” 3Róla beszélt Ézsaiás próféta*,

amikor ezt mondta:

„Valaki kiált a pusztában:

»Készítsétek elő az Úr útját!

Tegyétek egyenessé ösvényeit!«”

Ézs 40:3

4János teveszőrből készült ruhát és a dereka körül bőrövet viselt. Sáskát* és vadmézet evett. 5Sokan jöttek hozzá Jeruzsálemből, az egész Júdeából és a

Jordán környékéről, hogy hallgassák őt. 6Miután megvallották a bűneiket,

bemerítette* őket a Jordán folyóba.

7Amikor azonban látta, hogy a farizeusok* és a szadduceusok* közül is

sokan jönnek bemerítkezni*, így szólt hozzájuk: „Mérges kígyók! Ugyan ki

figyelmeztetett titeket, hogy meneküljetek Isten közelgő haragja elől? 8Olyan dolgokat tegyetek, amik megmutatják, hogy valóban megváltoztatok. 9Ne

gondoljátok, hogy dicsekedhettek és azt mondhatjátok magatokban: „Mi

Ábrahám* fiai vagyunk!” Mert azt mondom nektek, hogy Isten még ezekből

a kövekből is tud fiakat teremteni Ábrahámnak. 10A fejsze már ott van a fák*

gyökerénél, és kivág minden fát, ami nem terem jó gyümölcsöt. A kivágott

fát pedig bedobják a tűzbe.

3:10 fák Azok az emberek, akik nem fogadják el Jézust, olyanok, mint a fák, amelyeket kivágnak.

MÁTÉ 3:11–4:9

4

11Én vízbe merítem be azokat, akik megváltoztatják azt, ahogyan gondol-

kodnak és ahogyan élnek. Aki viszont utánam jön, az hatalmasabb nálam.

Én arra sem vagyok méltó, hogy a saruját vigyem. Ő majd Szent Szellembe*

és tűzbe merít be titeket. 12A kezében szórólapát van, amivel megtisztítja

szérűjét*: a gabonát magtárába gyűjti be, a pelyvát pedig elolthatatlan tűzzel fogja megégetni.”

János bemeríti Jézust

(Mk 1:9–11; Lk 3:21–22)

13Ekkor Jézus eljött Galileából a Jordán folyóhoz, hogy János* őt is

bemerítse*. 14De János megpróbálta lebeszélni erről: „Inkább nekem lenne

szükségem arra, hogy bemeríts engem, és mégis te jössz hozzám?”

15Jézus így válaszolt neki: „Engedd meg, hogy ez most így történjen! Meg

kell tennünk ezt, hogy így teljesítsünk mindent, amit Isten kér tőlünk.”

Ekkor János* engedett neki.

16Ezután Jézus bemerítkezett*. Ahogy feljött a vízből, hirtelen megnyílt

neki a Menny. János* látta, amint Isten Szent Szelleme galamb formájában le-

ereszkedett és rászállt Jézusra. 17A Mennyből pedig egy hang hallatszott: „Ő

az én szeretett Fiam, akiben gyönyörködöm.”

Jézust próbára teszi az ördög

(Mk 1:12–13; Lk 4:1–13)

41Ezt követően a Szent Szellem* a pusztába vezette Jézust, hogy ott

próbára tegye őt az ördög. 2Miután Jézus negyven napon és negyven

éjjelen át nem evett semmit, végül megéhezett. 3Az ördög ekkor odalépett

hozzá, és így szólt: „Ha Isten Fia vagy, parancsold meg ezeknek a köveknek,

hogy változzanak át kenyérré!”

4Ő azonban így válaszolt: „Meg van írva:

»Nem csak kenyérrel él az ember,

hanem minden beszéddel, amely Isten szájából származik.«” 5Móz 8:3

5Ezután a szent városba vitte őt az ördög, és a Templom* legmagasabb

pontjára állította. 6„Ha Isten Fia vagy — mondta neki —, ugorj le innen,

hiszen így szól az Írás*:

»Angyalainak parancsot ad,

hogy vigyázzanak rád,

és ők felemelnek kezeikkel,

hogy meg ne üsd a lábadat a kőbe.«”

Zsolt 91:11–12

7Jézus így válaszolt: „Az Írás* azt is mondja:

»Ne tedd próbára Uradat, Istenedet.«”

5Móz 6:16

8Ezután az ördög egy nagyon magas hegyre vitte Jézust. Megmutatta neki a

világ összes királyságát és ragyogását. 9„Ezt mind neked adom — mondta —,

ha leborulva imádsz engem.”

3:12 kitakarítja szérűjét János ezzel azt mondja, hogy Jézus el fogja választani a jó embereket a rosszaktól.

5

MÁTÉ 4:10–5:3

10Jézus erre így szólt: „Menj el tőlem, Sátán! Mert ezt mondja az Írás*:

»Az Urat, a te Istenedet imádd, és csak neki szolgálj!«”

5Móz 6:13

11Ekkor otthagyta őt az ördög, és angyalok jöttek, hogy szolgáljanak neki.

Jézus megkezdi szolgálatát Galileában

(Mk 1:14–15; Lk 4:14–15)

12Amikor Jézus meghallotta, hogy Jánost* elfogták, visszament Galileába.

13Elhagyta Názáretet, és a Galileai-tó melletti Kapernaumba ment lakni,

Zebulon és Naftáli határvidékére, 14hogy beteljesedjék a próféta* szava:

15 „Zebulon és Naftáli földje,

a tengerhez vezető út, a Jordán folyón túli terület

nem zsidó népek Galileája.

16

A sötétségben élő nép

nagy világosságot látott.

A halál árnyékos földjén élőknek fény támadt.”

Ézs 9:1–2

17Jézus ettől fogva kezdte tanítani: „Változtassátok meg azt, ahogy gondol-

kodtok és azt, ahogy éltek, mert a mennyek királysága már közel van!”

Jézus kiválaszt magának néhány tanítványt

(Mk 1:16–20; Lk 5:1–11)

18Amikor Jézus a Galileai-tó mellett járt, meglátott két testvért: Simont,

akinek a másik neve Péter volt, és testvérét, Andrást. Halászok voltak, és

éppen akkor vetették ki hálóikat a tóba. 19Azt mondta nekik: „Kövessetek

engem, és én emberhalásszá teszlek benneteket!” 20Erre ők azonnal

otthagyták hálóikat, és követték Jézust.

21Miután továbbment onnan, meglátott egy másik testvérpárt: Zebedeus

fiát, Jakabot és testvérét, Jánost. Ők a hálóikat javítgatták a hajóban, apjukkal Zebedeussal. Őket is elhívta. 22Azonnal otthagyták a hajót és apjukat, és

követték Jézust.

Jézus tanít és gyógyít

(Lk 6:17–19)

23Jézus bejárta egész Galileát. Tanított a zsinagógákban*, hirdette az Isten

királyságáról szóló örömhírt*. Meggyógyította az emberek mindenféle

betegségét és gyengeségét. 24Híre elterjedt egész Szíriában. Sokféle beteget

vittek hozzá. Voltak, akik különböző betegségektől és fájdalmaktól

szenvedtek, voltak, akikben gonosz szellem volt. Vittek hozzá epilepsziá-

sokat* és bénákat is, Jézus pedig meggyógyította őket. 25Nagy tömeg követte

őt Galileából, Tízvárosból*, Jeruzsálemből, Júdeából és a Jordán folyón túlról.

Jézus tanít

(Lk 6:20–23)

51Amikor Jézus meglátta a tömeget, fölment a hegyre és leült. Odamentek

hozzá a tanítványai is. 2Ő pedig így kezdte tanítani őket:

3 „Boldogok, akik felismerik, hogy szükségük van Istenre,

mert övék a mennyek királysága.

MÁTÉ 5:4–22

6

4

Boldogok, akik most sírnak,

mert Isten megvigasztalja őket.

5

Boldogok a szelídek,

mert ők öröklik a földet.*

6

Boldogok, akik mindennél jobban vágynak a igazságra,

mert Isten teljesen megelégíti őket.

7

Boldogok az irgalmasok,

mert ők irgalmat kapnak Istentől.

8

Boldogok a tiszta szívűek,

mert ők meglátják Istent.

9

Boldogok, akik békét teremtenek,

mert őket Isten gyermekeinek nevezik.

10

Boldogok, akiket Isten igazsága miatt üldöznek,

mert övék a mennyek királysága.

11Boldogok vagytok, amikor az emberek miattam megsértenek titeket,

üldöznek, és mindenféle gonoszságot hazudnak rólatok. 12Legyetek

boldogok és örüljetek, mert hatalmas jutalom vár rátok a Mennyben! Hiszen

így üldözték az előttetek élő prófétákat* is.”

Ti vagytok a só és a világosság

(Mk 9:50; Lk 14:34–35)

13„Ti vagytok a föld sója. Ha azonban a só elveszti az ízét, ugyan mi tehetné újra ízessé? Semmire sem jó többé, ezért az emberek kidobják és eltapossák.

14Ti vagytok a világ világossága. Nem lehet elrejteni a hegyen épült várost.

15Aki lámpást gyújt, nem azért teszi, hogy edény alá rejtse, hanem hogy a

lámpatartóra tegye és így mindenkinek világítson, aki a házban van.

16Ugyanígy ragyogjon a ti világosságotok is az emberek előtt, hogy lássák jó

tetteiteket és dicsőítsék mennyei Atyátokat.”

Jézus és az Írások

17„Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy eltöröljem a törvényt vagy a

próféták* tanítását. Nem azért jöttem, hogy eltöröljem, hanem hogy teljessé

tegyem. 18Igazán mondom nektek: amíg az ég és a föld létezik, egyetlen betű

vagy pont sem vész el a törvényből, amíg minden be nem teljesedik. 19Ha

valaki nem tart fontosnak akár csak egyet is a parancsolatok közül, nem en-

gedelmeskedik neki, és ezt tanítja az embeknek, az a legkisebb lesz a

mennyek királyságában. Aki viszont megtartja a parancsolatokat, és ezt

tanítja az embereknek is, az nagy lesz a mennyek királyságában. 20Igazán

mondom nektek: ha nem vagytok sokkal különbek, mint a törvénytanítók és

a farizeusok*, nem mentek be a mennyek királyságába.”

Jézus a haragról tanít

21„Hallottátok, meg lett mondva népünknek már régen: »Ne ölj!«* Ha

valaki öl, annak bíróság elé kell állnia. 22Én azonban azt mondom nektek: ha

valaki megharagszik egy másik emberre, el lesz ítélve. Ha valaki azt mondja

5:5 „Boldogok … földet.” Lásd Zsolt 37:11. 5:21 idézet: 2Móz 20:13; 5Móz 5:17.

7

MÁTÉ 5:23–39

egy másik embernek: »Te ostoba!«, az megérdemli, hogy a Főtanács* elé

állítsák. Ha bárki azt mondja egy másik embernek: »Te bolond!«*, az méltó,

hogy a pokol tüzére dobják.

23Ezért ha ajándékot viszel az oltárhoz*, és ott eszedbe jut, hogy egy em-

bertársadnak panasza van ellened, 24hagyd ott az oltár előtt az ajándékodat,

menj el, és előbb békülj ki azzal az emberrel. Utána menj vissza, és így ajánld fel ajándékodat Istennek!

25Békülj ki hamar ellenségeddel, amíg még úton vagytok a bíróság felé,

nehogy átadjon a bírónak, a bíró a börtönőrnek, az pedig börtönbe zárjon!

26Igazán mondom neked: nem jöhetsz ki onnan addig, amíg az utolsó fillérig

ki nem fizetted a tartozásodat!”

Jézus a szexuális bűnökről tanít

27„Hallottátok, hogy megmondták: »Ne kövess el házasságtörést!«* 28Én

viszont azt mondom nektek: ha valaki vággyal néz egy asszonyra, az a

szívében már házasságtörést követett el. 29Ha a jobb szemed visz bűnbe, vájd

ki, és dobd el, mert jobb neked, ha tested egy részét veszíted el, mintha egész testedet vetnék a pokolra! 30Ha pedig a jobb kezed visz bűnbe, vágd le azt, és dobd el, mert jobb neked, ha tested egy részét veszíted el, mintha egész

tested menne a pokolra!”

Jézus a válásról tanít

(Mt 19:9; Mk 10:11–12; Lk 16:18)

31„Ezt is megmondták: »Aki elválik feleségétől, adjon neki válólevelet!«*

32Én viszont azt mondom nektek: aki elválik a feleségétől, az maga viszi a

feleségét a házasságtörés bűnébe*. Kivéve, ha az asszony volt hűtlen a

férjéhez. Az is házasságtörést követ el, aki az elbocsátott asszonyt elveszi

feleségül.”

Jézus az ígéretekről tanít

33„Hallottátok, hogy azt is megmondták népünknek már régen: »Ne

esküdj* hamisan, hanem tartsd meg, amit esküvel ígértél az Úrnak!«* 34Én

viszont azt mondom nektek: egyáltalán ne esküdjetek se az égre, hiszen Isten

királyi széke az, 35se a földre, mert az az Ő lábtartója, se Jeruzsálemre, mert az a nagy Király városa! 36Még a saját fejedre se esküdj, mert egyetlen

hajszáladat sem tudod feketévé vagy fehérré tenni! 37Inkább mondjatok

igent, ha igenre gondoltok, és nemet, ha nemre gondoltok! Ezen a két szón

kívül már minden a gonosztól van!”

Jézus a bosszúról tanít

(Lk 6:29–30)

38„Hallottátok, hogy megmondták: »Szemet szemért és fogat fogért!«* 39Én

viszont azt mondom nektek: ne szálljatok szembe egyetlen gonosz emberrel

se! Ezért ha valaki megüti az arcod jobb felét, tartsd oda neki a másikat is!

5:22 ostoba, bolond „Ráka”, jelentése: „semmirekellő bolond” vagy „hülye”. 5:27 idézet: 2Móz 20:14; 5Móz 5:18. 5:31 idézet: 5Móz 24:1. 5:33 »Ne … Úrnak!« Lásd 3Móz 19:12; 4Móz 30:2; 5Móz 23:21. 5:38 idézet: 2Móz 21:24; 3Móz 24:20; 5Móz 19:21.

MÁTÉ 5:40–6:12

8

40Ha valaki pereskedni akar veled és el akarja venni a ruhádat, add oda neki

a kabátodat is! 41Ha valaki arra kényszerít, hogy menj el vele egy mérföldre, menj el vele kettőre! 42Adj annak, aki kér tőled, és ne fordulj el attól, aki kölcsönkér tőled!”

Mindenkit szeressetek!

(Lk 6:27–28, 32–36)

43„Hallottátok, hogy megmondták: »Szeresd embertársadat és gyűlöld el-

lenségedet!«* 44Én viszont azt mondom nektek: Szeressétek ellenségeiteket,

és imádkozzatok azokért, akik üldöznek titeket! 45Így valóban mennyei

Atyátok fiai lesztek. Ő ugyanis felkelti napját a gonoszoknak is és a jóknak

is. Ad esőt az igazaknak is és a bűnösöknek is. 46Ha csak azokat szeretitek,

akik szeretnek titeket, ugyan milyen jutalmat kaptok? Ugyanezt teszik a

vámszedők* is. 47Ha csak testvéreiteket köszöntitek, ugyan mennyivel

tesztek többet, mint mások? Hiszen ezt még a nem zsidó népek is megteszik.

48Legyetek tehát tökéletesek, mint ahogy mennyei Atyátok tökéletes!”

Jézus az adakozásról tanít

61„Figyeljetek arra, hogy ne az emberek előtt tegyetek jót, hogy lássanak

titeket, mert akkor nem kaptok jutalmat mennyei Atyátoktól!

2Ha adsz valamit a szegényeknek, ne fújj kürtöt magad előtt, hogy

figyeljenek rád, mint ahogyan a képmutatók teszik a zsinagógákban* és az

utcákon, hogy dicsérjék őket az emberek! Igazán mondom nektek: a teljes

jutalmukat megkapták. 3Amikor a szegényeknek adsz, ne tudjon a bal kezed

arról, amit a jobb kezed tesz! 4Így a szegényeknek való adakozásod titokban

történik. De Atyád, aki látja, amit titokban teszel, megjutalmaz majd érte.”

Jézus az imádkozásról tanít

(Lk 11:2–4)

5„Amikor imádkoztok, ne úgy tegyétek, mint a képmutatók*, akik a zsina-

gógákban* és az utcasarkokon szeretnek imádkozni, hogy mindenki lássa

őket! Igazán mondom nektek: a teljes jutalmukat megkapták. 6Te viszont,

amikor imádkozol, menj be a belső szobádba, zárd be az ajtót, és imádkozz

titokban! Atyád pedig, aki látja, amit titokban teszel, megjutalmaz majd!

7Amikor imádkoztok, ne beszéljetek sokat, mint a nem zsidó emberek,

akik azt hiszik, hogy hosszú imájukért hallgaják meg őket! 8Ne utánozzátok

őket! Atyátok jól tudja, hogy mire van szükségetek, mielőtt még kérnétek

tőle. 9Inkább így imádkozzatok:

»Atyánk, aki a mennyekben vagy,

legyen szent a te neved!

10

Jöjjön el a királyságod,

legyen meg az akaratod, ahogyan a mennyben, úgy itt a földön is.

11

Mindennapi kenyerünket add meg nekünk ma,

12

és bocsásd meg a bűneinket,

ahogyan mi is megbocsátunk azoknak, akik rosszat tesznek nekünk.

5:43 idézet: 3Móz 19:18.

9

MÁTÉ 6:13–27

13

Ne engedd, hogy kísértésbe essünk,

hanem szabadíts meg minket a gonosztól!«*

14Csak akkor bocsátja meg bűneiteket mennyei Atyátok, ha ti is megbocsát-

játok mások bűneit. 15Amennyiben nem bocsátjátok meg mások bűneit,

Atyátok sem bocsátja meg a ti bűneiteket.”

Jézus a böjtről tanít

16„Amikor böjtöltök*, ne legyen olyan szomorú az arcotok, mint a képmu-

tatóké*! Ők eltorzítják arcukat, hogy mások is lássák, hogy böjtölnek. Igazán mondom nektek: a teljes jutalmukat megkapták. 17Te azonban, amikor

böjtölsz, kend meg a fejedet olajjal, és mosd meg az arcodat, 18hogy senki ne vegye észre, hogy böjtölsz, kivéve Atyádat, akit nem látsz! És Atyád aki látja, amit titokban teszel, megjutalmaz majd.”

Isten fontosabb a pénznél

(Lk 12:33–34)

19„Ne a földön gyűjtsetek magatoknak kincseket! Itt a moly és a rozsda

mindent elpusztít, vagy betörnek a tolvajok és ellopják azokat! 20Inkább a

mennyben gyűjtsetek magatoknak kincseket, mert ott sem moly, sem rozsda

nem pusztít, és tolvajok sem törnek be, hogy ellopják azokat! 21Mert ahol a

kincsed van, ott van a szíved is.”

Világosság és sötétség

(Lk 11:34–36)

22„A test lámpása a szem. Ezért ha a szemed egészséges, az egész tested

világosságban lesz. 23Ha viszont a szemed rossz, az egész tested sötétségben

lesz. És ha a világosság, ami benned van, valójában sötétség, milyen nagy

akkor a sötétség?”

Lehet-e két urat szolgálni?

(Lk 16:13)

24„Senki sem szolgálhat két urat egyszerre. Hiszen vagy gyűlöli az

egyiket, és a másikat szereti, vagy ragaszkodik az egyikhez, a másikat

pedig megveti. Nem szolgálhattok tehát Istennek és a pénznek*

egyszerre!”

Isten királysága legyen az első!

(Lk 12:22–34)

25„Ezért azt mondom nektek: Ne aggódjatok életetekért, hogy mit fogtok

enni és inni, se testetek miatt, hogy mibe fogtok öltözködni! Hiszen

értékesebb az élet, mint az étel. A test is értékesebb, mint a ruha.

26Figyeljétek meg az égi madarakat! Nem vetnek, nem aratnak, élelmet sem

gyűjtenek magtárba — mennyei Atyátok mégis táplálja őket. Ti pedig sokkal

értékesebbek vagytok, mint ők! 27Ki tudná közületek aggódásával akár csak

egy órával is meghosszabítani az életét?

6:13 Néhány görög kézirat hozzáteszi: „Mert tiéd az uralom, a hatalom és a dicsőség mind-

örökké. Ámen.” 6:24 pénz Szó szerint: „mammon” (szemita szó), jelentése: „pénz”, „gazdagság”.

MÁTÉ 6:28–7:14

10

28Miért aggódtok a ruhák miatt? Nézzétek a mezei liliomokat: milyen

szépen növekednek, pedig nem fáradoznak és nem készítenek ruhát

maguknak! 29Mégis azt mondom nektek, Salamon legnagyobb dicsőségében

sem öltözködött olyan szépen, mint ezek közül bármelyik. 30Ha tehát a mező

füvét, amely ma itt van, holnap pedig tűzre dobják, így öltözteti Isten,

mennyivel inkább fog titeket öltöztetni, kishitűek! 31Ne aggódjatok tehát és

ne kérdezgessétek: »Mit fogunk enni, és mit fogunk inni?«, és azt se, hogy

»Mit veszünk fel?« 32A nem zsidó emberek kérdezgetik ezeket. Mennyei

Atyátok tudja, hogy mindezekre szükségetek van. 33Keressétek először Isten

királyságát és az ő igazságát, és ráadásként ezek is mind megadatnak

nektek. 34Ne aggódjatok tehát a holnap miatt, mert a holnap majd aggódik

magáért! Elég minden napnak a maga baja.”

Jézus az ítélkezésről tanít

(Lk 6:37–38, 41–42)

71„Ne ítéljetek, hogy titeket se ítéljenek majd el! 2Amilyen ítélettel

ítéltek, olyan ítélettel ítélnek majd titeket is. Amilyen mértékkel

mértek másoknak, olyan mértékkel mérnek majd nektek is. 3Miért látod

meg a szálkát testvéred szemében, ha a saját szemedben még a gerendát

sem veszed észre? 4Hogyan mondhatod testvérednek: »Engedd meg,

hogy kivegyem a szálkát a szemedből!«, amikor a te szemedben egy

gerenda van! 5Képmutató*! Először vedd ki a gerendát a saját szemedből!

Azután majd elég tisztán látsz ahhoz, hogy kivehesd a szálkát a

testvéred szeméből!

6Ne adjátok oda a szent dolgokat a kutyáknak, és ne szórjátok oda gyön-

gyeiteket a disznóknak. Mert megtörténhet, hogy lábukkal széttapossák

azokat, és a kutyák megfordulva benneteket is széttépnek!”

Kitartóan kérjetek Istentől!

(Lk 11:9–13)

7„Kérjetek, és kaptok! Keressetek, és találtok! Zörgessetek, és az ajtó

kinyílik előttetek! 8Mert mindenki, aki kér, kap. Aki keres, talál, és aki zörget, annak ajtót nyitnak.

9Vagy talán van köztetek olyan ember, aki követ ad a fiának, amikor az

kenyeret kér tőle? 10Vagy ha halat kér, kígyót ad neki? 11Ha tehát még ti is —

bár gonoszak vagytok — tudtok jó ajándékot adni gyermekeiteknek,

mennyivel inkább ad majd mennyei Atyátok jó ajándékokat azoknak, akik

kérik tőle!”

A legfontosabb szabály

12„Ezért amit szeretnétek, hogy veletek tegyenek az emberek, azt tegyétek

ti is velük! Ez a törvény és a próféták* tanításának lényege.”

Út a mennybe és a pokolba

(Lk 13:24)

13„A szűk kapun menjetek be! Mert tágas az a kapu, és széles az az út,

amely a pusztulásba vezet, és sok ember jár rajta. 14De szűk az a kapu, és

keskeny az az út, amely az örök életre vezet, és kevesen találják meg azt.”

11

MÁTÉ 7:15–8:6

Figyeljétek az emberek cselekedeteit!

(Lk 6:43–44; 13:25–27)

15„Óvakodjatok a hamis prófétáktól*, akik odajönnek hozzátok és úgy

néznek ki, mint a bárányok! 16Gyümölcseikről ismerhetitek fel őket. Nem

szedhetünk tüskebokorról szőlőt vagy bogáncskóróról fügét. 17Ugyanígy

minden jó fa jó gyümölcsöt érlel, a rossz fa pedig rossz gyümölcsöt terem.

18A jó fa nem terem rossz gyümölcsöt, és a rossz fa sem hoz jó gyümölcsöt.

19Minden fát, amelyik nem hoz jó gyümölcsöt, kivágnak és tűzre dobnak.

20Tehát gyümölcseikről ismeritek fel őket.

21Nem mindenki fog bemenni a mennyek királyságába, aki azt mondja

nekem: »Uram, Uram!« Csak az, aki megteszi az én mennyei Atyám

akaratát. 22Sokan mondják majd nekem azon a napon: »Uram, Uram! Hiszen

a te nevedben prófétáltunk. A te nevedben űztünk ki gonosz szellemeket. És

a te nevedben tettünk sok csodát!« 23Én akkor világosan megmondom nekik:

»Soha nem ismertelek titeket. Menjetek el tőlem, ti gonosztevők!«”

A bölcs és a bolond ember

(Lk 6:47–49)

24„Mindenki, aki meghallgatja szavaimat, és meg is teszi azokat, olyan,

mint a bölcs ember, aki sziklára építette a házát. 25Esett az eső, jött az árvíz, fújt a szél, és rátört a házra. De az nem dőlt össze, mert sziklára alapozták.

26Mindenki, aki csak hallgatja a szavaimat, de nem engedelmeskedik

azoknak, olyan, mint a bolond ember, aki homokra építette a házát. 27Esett

az eső, árvíz lett, fújt a szél, és rátört a házra. Az pedig összedőlt, és teljesen elpusztult.”

28Ezzel Jézus befejezte a beszédét, a tömeg pedig csodálkozott a tanításán.

29Ugyanis nem úgy tanította őket, mint a törvénytanítók, hanem úgy, mint

akinek hatalma van.

Jézus meggyógyít egy beteget

(Mk 1:40–45; Lk 5:12–16)

81Miután Jézus lejött a hegyről, nagy tömeg követte őt. 2Odament hozzá

egy leprás*, leborult előtte, és ezt mondta: „Uram, ha akarod, te meg

tudsz engem gyógyítani!”

3Akkor Jézus kinyújtotta a kezét, megérintette őt, és így szólt: „Akarom.

Gyógyulj meg!” Ő pedig azonnal meggyógyult a leprából. 4Ezután így szólt

hozzá Jézus: „Ne beszélj erről senkinek! Inkább menj el, mutasd meg

magadat a papnak*, majd Mózes* törvénye szerint vidd el ajándékodat. Ez

lesz a bizonyíték nekik arra, hogy meggyógyultál!”

Jézus megyógyítja egy tiszt szolgáját

(Lk 7:1–10; Jn 4:43–54)

5 Amikor Jézus Kapernaumba ért, egy százados lépett hozzá és

segítségért könyörögött: 6„Uram, a szolgám bénán fekszik otthon, és nagy

fájdalmai vannak.”

8:4 mutasd meg magadat a papnak Mózes törvénye szerint a papnak kell megítélnie, hogy a zsidó ember meggyógyult-e a leprából.

MÁTÉ 8:7–26

12

7„Megyek, és meggyógyítom” — válaszolta Jézus.

8A százados azonban így szólt: „Uram, nem érdemlem meg, hogy belépj

az otthonomba. Csak szólj, és meggyógyul a szolgám. 9Hiszen én is mások

hatalma alatt álló ember vagyok, és vannak katonáim, akiknek én

parancsolok. Ha azt mondom az egyiknek: »Menj el!«, az el is megy. Vagy ha

szólok egy másiknak: »Gyere ide!«, az odajön. És ha azt mondom a

szolgámnak: »Tedd ezt!«, az meg is teszi.”

10Jézus, amikor ezt meghallotta, elcsodálkozott és így szólt azokhoz, akik

vele voltak: „Igazán mondom nektek: Nem találtam ilyen nagy hitet egész

Izraelben. 11Bizony sokan jönnek majd el keletről és nyugatról, akik együtt

ülnek asztalhoz Ábrahámmal*, Izsákkal* és Jákóbbal* a mennyek királyságá-

ban. 12De azokat, akiket a királyság illetne, hogy legyen, kidobják a külső

sötétségbe. Ott lesz majd sírás és fogcsikorgatás.”

13Majd a századoshoz fordulva így szólt Jézus: „Menj! Történjen minden

úgy, ahogy hitted!” És még abban az órában meggyógyult a szolgája.

Jézus sok embert meggyógyít

(Mk 1:29–34; Lk 4:38–41)

14Amikor Jézus Péter házába ment, látta, hogy annak anyósa lázasan

fekszik. 15Jézus megérintette az asszony kezét, és a láz elhagyta őt. Ezután az asszony felkelt, és szolgálni kezdett neki.

16Amikor beesteledett, sok olyan embert vittek hozzá, akikben gonosz

szellem volt. Jézus pedig szavával űzte ki a gonosz szellemeket, és minden

beteget meggyógyított. 17Így teljesedett be, amit Ézsaiás próféta* mondott:

„Ő vette el gyengeségeinket, és ő hordozta betegségeinket.”

Ézs 53:4

Jézus követése

(Lk 9:57–62)

18Amikor Jézus meglátta az őt körülvevő tömeget, parancsot adott a tanít-

ványainak, hogy menjenek át a tó túlsó partjára. 19Ekkor azonban egy tör-

vénytanító lépett hozzá, és így szólt: „Mester, én mindenhová követni foglak

téged.”

20Jézus így válaszolt neki: „A rókáknak van barlangjuk, a madaraknak van

fészkük, de az Emberfiának* nincs hol lehajtania a fejét.”

21Egy másik tanítványa azt mondta neki: „Uram, engedd meg, hogy előbb

elmenjek, és eltemessem apámat!”

22Jézus azonban így válaszolt neki: „Te csak kövess engem, és hagyd, hogy

a holtak eltemessék saját halottaikat!”

Jézus lecsendesíti a vihart

(Mk 4:35–41; Lk 8:22–25)

23Jézus hajóba szállt, tanítványai pedig követték őt. 24Hirtelen akkora vihar támadt a tavon, hogy a hullámok szinte elborították a hajót. De Jézus aludt.

25Tanítványai odamentek hozzá és felébresztették. Azt mondták: „Uram!

Ments meg minket! Mindjárt meghalunk!”

26Jézus így válaszolt nekik: „Miért féltek? Milyen kevés a hitetek!” Azután

felállt, parancsolt a szélnek és a tó vizének, és teljes csend lett.

13

MÁTÉ 8:27–9:13

27Az emberek csodálkozva kérdezték: „Ugyan, ki lehet ő, hogy még a szél

és a tó vize is engedelmeskedik neki?”

Jézus gonosz szellemeket űz ki két emberből

(Mk 5:1–20; Lk 8:26–39)

28Amikor Jézus megérkezett a túlsó partra, a gadaraiak* földjére, két

emberrel találkozott, akikben gonosz szellem volt. A sírokból jöttek elő.

Olyan veszélyesek voltak, hogy senki sem tudott azon az úton utazni

miattuk. 29Felkiáltottak: „Mit akarsz tőlünk, Isten Fia? Azért jöttél, hogy idő

előtt megkínozz bennünket?”

30A távolban egy nagy disznónyáj legelt. 31A gonosz szellemek így

kérlelték Jézust: „Ha kiűzöl minket, küldj bennünket abba a disznónyájba!”

32„Menjetek!” — mondta nekik Jézus. Akkor azok kijöttek az emberekből,

és belementek a disznókba. Az egész disznónyáj lerohant a meredek lejtőn,

egyenesen a tóba, és a vízbe fulladt. 33Az emberek pedig, akik a disznókat

őrizték, elfutottak. Bementek a városba, és mindent elmondtak: azt is, ami

azokkal az emberekkel történt, akikben gonosz szellem volt. 34Erre a város

egész lakossága kiment, hogy lássa Jézust. Amikor meglátták, kérték, hogy

menjen el arról a vidékről.

Jézus meggyógyítja a bénát

(Mk 2:1–12; Lk 5:17–26)

91Ezután Jézus hajóba szállt, átkelt a tavon, és a saját városába ment. 2Ott

egy bénát vittek hozzá, aki ágyon feküdt. Jézus látta a hitüket, ezért így

szólt a bénához: „Bízzál fiam, bűneid meg vannak bocsátva!”

3Néhány törvénytanító egymás közt ezt mondta: „Ez az ember Istent

gyalázza!”

4Mivel Jézus ismerte a gondolataikat, így szólt hozzájuk: „Miért gondoltok

ilyen gonosz dolgot a szívetekben? 5Szerintetek mi könnyebb? Azt mondani:

»Bűneid meg vannak bocsátva«, vagy azt: »Kelj fel, és járj!«? 6De megmutatom

nektek, hogy az Emberfiának* van hatalma arra, hogy megbocsássa a bűnöket

a földön.” Így szólt a bénához: „Kelj fel, fogd az ágyadat, és menj haza!” 7A férfi pedig felkelt és hazament. 8Amikor ezt látták az emberek, félelem töltötte el őket, és dicsőítették Istent, aki ilyen hatalmat adott az embereknek.

Máté (Lévi) követi Jézust

(Mk 2:13–17; Lk 5:27–32)

9Amikor Jézus továbbment onnan, meglátott egy Máté nevű férfit, aki a

vámnál ült. Jézus ezt mondta neki: „Kövess engem!” Ő pedig felállt, és

követte Jézust.

10Amikor Jézus és tanítványai Máté házában ettek, sok vámszedő* és

bűnös is odament, és velük együtt evett. 11Amikor a farizeusok* ezt

meglátták, így szóltak Jézus tanítványaihoz: „Hogy lehet az, hogy a tanítótok egy asztalnál eszik a vámszedőkkel és a bűnösökkel?”

12Amikor Jézus ezt meghallotta, így szólt: „Nem az egészségeseknek van

szükségük orvosra, hanem a betegeknek. 13Menjetek, és tanuljátok meg, mit

8:28 gadarai Gadara területéről, a Galileai-tó dél-keleti partjáról valósi.

MÁTÉ 9:14–33

14

jelent az, hogy »Én irgalmasságot akarok, nem áldozatot!«* Nem azért

jöttem, hogy igaz embereket hívjak el, hanem hogy bűnösöket.”

Jézus nem olyan, mint a vallásos zsidók

(Mk 2:18–22; Lk 5:33–39)

14Majd János* tanítványai mentek oda Jézushoz, és megkérdezték tőle: „Miért

van az, hogy mi és a farizeusok* böjtölünk*, a te tanítványaid viszont nem?”

15Jézus így felelt nekik: „Vajon búsulnak-e a vőlegény barátai, amíg velük

van a vőlegény? Eljön majd az az idő, amikor elviszik tőlük a vőlegényt.

Akkor majd ők is böjtölnek*.

16Senki nem varr foltot új anyagból régi ruhára, mert egy ilyen folt csak

tovább szakítaná az anyagot, és így még nagyobb lenne a szakadás. 17Senki

sem tölt új bort régi tömlőkbe*. Hiszen akkor szétszakadnának a tömlők, és a

bor is kiömlene. Ehelyett az új bort új tömlőkbe töltik, és így mindkettő

megmarad.”

Jézus életre kelt egy halott kislányt és meggyógyít egy beteg asszonyt

(Mk 5:21–43; Lk 8:40–56)

18Miközben ezt mondta, a zsinagóga* egyik vezetője lépett hozzá. Leborult

előtte, és így szólt: „Most halt meg a kislányom, de kérlek, gyere, tedd rá a kezedet, és újra élni fog!”

19Jézus erre útnak indult, és a tanítványaival együtt követte őt.

20Volt egy asszony, aki már tizenkét éve vérzett. Hátulról odalépett hozzá,

és megérintette Jézus ruhájának szélét. 21Ezt gondolta ugyanis magában:

„Elég, ha megérintem a ruháját, és meggyógyulok.”

22Jézus hátrafordult, ránézett az asszonyra, és így szólt: „Bízzál, leányom,

a hited meggyógyított téged!” És az asszony abban a pillanatban

meggyógyult.

23Amikor Jézus a vezető házához ért, meglátta a jajgató tömeget és a

temetési zenét játszó embereket. 24Azonnal rájuk szólt: „Menjetek el innen! A kislány nem halt meg, csak alszik.” De azok kinevették őt. 25Miután az

embereket elküldték, Jézus bement a szobába, megfogta a kislány kezét, és a

lány felkelt. 26Ennek az egész vidéken híre ment.

Jézus még több embert gyógyít meg

27Amikor Jézus továbbment onnan, két vak férfi követte. Így kiáltoztak:

„Dávid Fia*, segíts rajtunk!”

28Amikor bement egy házba, utánamentek a vakok is. Jézus megkérdezte

őket: „Elhiszitek, hogy meg tudom tenni azt, hogy újra lássatok?” „Igen,

Uram!” — válaszolták.

29Ekkor megérintette a szemüket, és így szólt: „Történjen úgy, ahogyan

hittétek!” 30Erre megnyílt a szemük. Jézus azonban figyelmeztette őket:

„Vigyázzatok, hogy senki se tudja meg ezt!” 31Ők azonban, amikor elmentek

onnan, mindenkinek beszéltek Jézusról azon vidéken.

32Amint ők elmentek, egy olyan embert hoztak hozzá, aki nem tudott

beszélni, mert gonosz szellem volt benne. 33Jézus kiűzte belőle a gonosz

9:13 idézet: Hós 6:6.

15

MÁTÉ 9:34–10:17

szellemet, a néma pedig megszólalt. Az emberek elcsodálkoztak és ezt

mondták: „Ilyen hatalmas dolog még soha nem történt Izraelben!”

34A farizeusok* azonban azt mondták: „A gonosz szellemek fejedelmének

segítségével űzi ki a gonosz szellemeket.”

Jézus megsajnálja az embereket

35Jézus bejárt minden várost és falut. Tanított a zsinagógákban*, hirdette az Isten királyságáról szóló örömhírt*. Meggyógyított mindenfajta betegséget és

gyengeséget. 36Amikor végignézett a tömegen, megsajnálta őket, mert

fáradtak és elhagyatottak voltak, mint a pásztor nélküli juhok. 37Ekkor így

szólt tanítványaihoz: „Sok az aratnivaló, de kevés a munkás. 38Ezért kérjétek az aratás Urát, hogy küldjön még munkásokat az aratásába!”

Jézus kiküldi tanítványait

(Mk 3:13–19; 6:7–13; Lk 6:12–16; 9:1–6)

101Jézus magához hívta tizenkét tanítványát. Hatalmat adott nekik arra,

hogy kiűzzék a gonosz szellemeket, és meggyógyítsanak minden

betegséget és gyengeséget. 2Ez volt a tizenkét apostol* neve: az első Simon,

akinek a másik neve Péter volt, és testvére, András. Jakab, a Zebedeus fia, és testvére, János. 3Fülöp, Bertalan, Tamás és Máté, a vámszedő*. Jakab, az

Alfeus fia, és Taddeus. 4Simon, a zélóta*, és Iskáriótes Júdás, aki később

elárulta őt.

5Ezt a tizenkét embert küldte ki Jézus. Megparancsolta nekik: „Ne

menjetek olyan vidékre, ahol nem zsidó emberek laknak. Ne menjetek be a

samáriaiak* városaiba! 6Inkább Izrael népének elveszett juhaihoz menjetek!

7 Menjetek, és hirdessétek: »Elközelített a mennyek királysága!«

8Gyógyítsátok meg a betegeket! Támasszátok fel a halottakat! Tisztítsátok

meg a leprásokat*! Űzzétek ki a gonosz szellemeket! Ingyen kaptátok, ezért

ingyen is adjátok! 9Övetekben ne vigyetek se aranyat, se ezüstöt, se rézpénzt!

10Ne vigyetek az útra tarisznyát, se másik ruhát, se sarut, se botot! A munkás ugyanis megérdemli, hogy gondoskodjanak róla.

11Ha bementek egy faluba vagy városba, keressetek ott egy arra méltó

embert, és maradjatok nála addig, amíg tovább nem mentek! 12Mikor

beléptek a házába, mondjátok: »Béke legyen veletek!« 13Ha az ott lakók

megérdemlik, a békesség, amit kivántok, nyugodjon meg rajtuk. Ha azonban

nem érdemlik meg, térjen vissza rátok. 14Ha valaki nem fogad be titeket, és

beszédeteket sem hallgatja meg, menjetek ki annak házából és városából! Még

a port is verjétek le a lábatokról!* 15Igazán mondom nektek, még Sodoma* és

Gomora* helyzete is jobb lesz az ítélet napján, mint azé a városé.”

Jézus figyelmeztet a nehézségekre

(Mk 13:9–13; Lk 21:12–17)

16„Úgy küldelek el most benneteket, mint bárányokat a farkasok közé.

Ezért legyetek okosak, mint a kígyók, és ártatlanok, mint a galambok! 17Az

10:4 zélóta Szó szerint: „kananeus” Ennek az arám szónak a jelentése: „buzgó.” A zélóták egy zsidó politikai csoportot alkottak. 10:14 „még … lábatokról” Figyelmeztetés. Azt jelenti, hogy nem beszélnek többé azokkal az emberekkel.

MÁTÉ 10:18–37

16

emberekkel legyetek óvatosak, mert bíróság elé visznek titeket, és zsinagógá-

ikban megkorbácsolnak titeket*! 18Kormányzók és királyok elé visznek majd

titeket miattam. Ez alkalmat ad majd arra, hogy beszéljetek nekik és a nem

zsidó népeknek rólam. 19Amikor letartóztatnak titeket, ne aggódjatok amiatt,

hogy mit és hogyan mondjatok, mert abban a pillanatban megadatik nektek,

amit mondanotok kell! 20Mert valójában nem ti fogtok beszélni, hanem

Atyátok Szelleme szól majd rajtatok keresztül.

21Abban az időben testvér a testvérét adja majd halálra, és apa a

gyermekét. A gyermekek pedig szüleik ellen támadnak, hogy megöljék őket.

22Mindenki gyűlölni fog benneteket miattam. Aki azonban mindvégig kitart,

megszabadul. 23Ha valamelyik városban üldöznek benneteket, meneküljetek

egy másikba! Igazán mondom: nem végzitek el ezt a munkát Izrael minden

városában, mire az Emberfia* visszajön hozzátok.

24A tanítvány nem nagyobb a mesterénél, a rabszolga sem nagyobb az

uránál. 25Legyen azért elég a tanítványnak, ha olyan mint a mestere, és a rabszolgának, ha olyan, mint az ura. Ha a ház urát Belzebubnak hívják, akkor

mennyivel csúnyább néven nevezik a család többi tagját!”

Istent féld, ne az embereket!

(Lk 12:2–7)

26„Úgyhogy ne féljetek tőlük, mert minden rejtett dolog ki fog tudódni, és

minden titok ismertté lesz. 27Amit most sötétben mondok nektek, a világos-

ságban mondjátok el! És amit most fülbe súgva mondok nektek, azt a

háztetőkről hirdessétek! 28Ne féljetek azoktól, akik csak a testet képesek

megölni, a léleknek azonban nem árthatnak! Attól féljetek, aki mind a testet, mind a lelket el tudja pusztítani a pokolban! 29Ugye két veréb ára egy fillér*?

Mennyei Atyátok tudta nélkül mégsem pusztulhat el közülük egy sem.

30Nektek pedig még a hajszálaitok is meg vannak számlálva. 31Úgyhogy ne

féljetek! Ti sok verébnél értékesebbek vagytok!”

A hit megvallása

(Lk 12:8–9)

32„Aki tehát elismeri az emberek előtt, hogy hisz bennem, arról én is

elismerem mennyei Atyám előtt, hogy hozzám tartozik. 33Aki viszont letagad

engem az emberek előtt, azt én is meg fogom tagadni mennyei Atyám előtt.”

Jézus követése háborúságokkal is járhat

(Lk 12:51–53; 14:26–27)

34„Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy békét hozzak a földre! Nem

azért jöttem, hogy békét, hanem hogy kardot hozzak. 35Azért jöttem, hogy:

»szembeállítsam a férfit az apjával, a leányt az anyjával,

és a menyet az anyósával.

36

Így az embernek a saját családtagjai lesznek az ellenségei.«

Mik 7:6

37Aki tehát jobban szereti apját vagy anyját, mint engem, az nem érdemli

meg, hogy hozzám tartozzon. Aki jobban szereti fiát vagy lányát, mint

10:29 fillér Rézpénz, a dénár 1/16 része (egy dénár a napszámos egy napi átlag bére volt).

17

MÁTÉ 10:38–11:17

engem, az nem érdemli meg, hogy hozzám tartozzon. 38Aki nem veszi fel

naponta a keresztjét, és nem követ engem, az ugyancsak nem érdemli meg,

hogy hozzám tartozzon. 39Aki próbálja megtartani az életét, az elveszíti azt.

Aki viszont elveszíti az életét miattam, az megtartja.”

Isten megáldja azokat, akik elfogadnak titeket

(Mk 9:41)

40„Aki elfogad titeket, engem fogad el. Aki viszont elfogad engem, az azt

fogadja el, aki engem küldött. 41Aki azért fogad el egy prófétát*, mert az

próféta, az prófétának járó jutalmat kap. Aki elfogad egy igaz embert, azért, mert az igaz, az igaz embernek járó jutalmat kap. 42Aki pedig csupán egy

pohár friss vizet ad egynek is a legkisebbek közül azért, mert az én

tanítványom, igazán mondom nektek, az biztosan jutalmat kap!”

Jézus és Bemerítő János

(Lk 7:18–35)

111Miután Jézus elmondta ezeket a tizenkét tanítványnak, továbbment

onnan, hogy tanítson és hirdesse az igét a környező városokban is.

2János* ekkor börtönben volt. Hallott Krisztus* tetteiről, ezért elküldte

néhány tanítványát, 3hogy kérdezzék meg Jézustól: „Te vagy az, akinek el

kell jönnie, vagy mást várjunk?”

4Jézus így válaszolt: „Menjetek vissza Jánoshoz*, és mondjátok el neki

mindazt, amit hallotok és láttok. 5Vakok látnak, sánták járnak, leprások*

gyógyulnak meg. Süketek hallanak, halottak támadnak föl, és a szegények az

örömhírt* hallgatják. 6Boldog az, aki el tud fogadni engem.”

7Amikor elmentek, Jézus Jánosról* kezdett el beszélni az embereknek:

„Miért mentetek ki a pusztába? Hogy széltől hajlongó nádszálat* lássatok?

8Vagy talán azért mentetek ki, hogy drága ruhába öltözött férfit lássatok? De hiszen a drága ruhákban járó emberek királyi palotákban laknak. 9Akkor

viszont kivel akartatok találkozni? Talán egy prófétával*? Igazán mondom

nektek: nagyobbat láttatok egy prófétánál! 10Mert őróla mondja az Írás*:

»Elküldöm követemet*, aki előtted jár,

hogy utat készítsen neked.«

Mal 3:1

11Igazán mondom, hogy Bemerítő János a legnagyobb azok között, akik

valaha is megszülettek erre a világra. A mennyek királyságában azonban a

legkisebb is nagyobb nála. 12Bemerítő János megjelenésétől mostanáig a

mennyek királysága erőteljesen halad előre,* és vannak olyanok, akik

erőszakkal próbálják meg a hatalmukba keríteni. 13János idejéig hirdette ezt

minden próféta* és a törvény is. 14Ha készen álltok elfogadni: ő Illés*, akinek el kellett jönnie. 15Akinek van füle, hallja!

16Ugyan kihez is hasonlítsam ezt a nemzedéket? A piactéren ülő

gyerekekhez hasonlítanak, akik így kiáltanak:

17 »Furulyáztunk nektek, de nem táncoltatok.

Siratót énekeltünk, de nem sírtatok.«

11:7 nádszál Jézus ezzel azt mondja, hogy János nem volt gyenge. 11:10 követ Szó szerint:

„hírnök”. 11:12 erőteljesen halad előre vagy „erőszakot szenved”.

MÁTÉ 11:18–12:7

18

18Eljött János*, aki nem evett és nem ivott. Azt mondjátok, hogy gonosz szellem van benne. 19Eljött az Emberfia*, aki ugyanúgy evett és ivott, mint mások. Erre ezt mondjátok: »Nézzétek, milyen falánk és iszákos ember! Vámszedők* és a

bűnösök barátja!« De a bölcsességet az eredményei igazolják.”

Jézus figyelmezteti a hitetleneket

(Lk 10:13–15)

20Ezután elkezdte meginteni azokat a városokat, amelyekben a legtöbb

csodát tette. Megintette őket mert nem változtatták meg a gondolkodásukat

és az életüket: 21„Rossz lesz neked, Korazin* népe! Rossz lesz nektek,

Bétsaida* lakói! Mert ha Tíruszban* és Szidónban* történtek volna azok a

csodák, amelyeket ti láttatok, az ő lakóik már régen megváltoztatták volna

életüket. Már rég zsákruhában ülnének, fejükre hamut szórnának, hogy ezzel

is kifejezzék, mennyire bánják a bűneiket. 22Igazán mondom nektek: Tírusz

és Szidón népének elviselhetőbb lesz a sorsa az ítélet napján, mint nektek.

23És te, Kapernaum*, azt hiszed, hogy a mennybe emelkedsz? A pokolba

kerülsz. Mert ha Sodomában* történtek volna meg azok a csodák, amelyeket

ti láttatok, megmaradt volna a mai napig. 24Igazán mondom nektek: Sodoma

népének elviselhetőbb lesz a sorsa az ítélet napján, mint nektek.”

Jézus megnyugvást kínál

(Lk 10:21–22)

25Akkor Jézus ezt mondta: „Dicsőítelek, Atyám, menny és föld Ura, hogy

ezeket az igazságokat elrejtetted a bölcsek és értelmesek elől, de

megmutattad azoknak, akik olyanok, mint a kisgyermekek. 26Igen, és

mindezt azért tetted, Atyám, mert így tetszett neked.”

27„Az én Atyám mindent nekem adott. Nem ismeri senki a Fiút, csak az

Atya. De az Atyát sem ismeri senki, csakis a Fiú, és az, akinek a Fiú ki akarja jelenteni.

28Gyertek hozzám mindnyájan, akik elfáradtatok és meg vagytok terhelve!

Én nyugalmat adok nektek. 29Azt az igát vegyétek fel, amit én adok rátok.

Tanuljatok tőlem, mert én szelíd és alázatos szívű vagyok, és nyugalmat

találtok a lelketeknek. 30Mert az én igám könnyű, és az a teher, amit én

teszek rátok, nem nehéz.”

Néhány zsidó kritizálja Jézust

(Mk 2:23–28; Lk 6:1–5)

121Akkoriban, egy szombati* napon Jézus gabonaföldeken sétált

keresztül. Tanítványai megéheztek, tépkedni kezdték a kalászokat, és

megették. 2Amikor a farizeusok* ezt meglátták, így szóltak Jézushoz: „Nézd

csak a tanítványaidat! Olyat tesznek, amit szombaton nem szabad tenni.”

3Erre Jézus ezt kérdezte tőlük: „Nem olvastátok, hogy mit tett Dávid*, amikor ő és a vele levők megéheztek? 4Bement Isten házába, és megette az Úrnak

felajánlott kenyereket, amelyeket sem neki, sem a vele levőknek nem lett volna szabad megenni, hanem csak a papoknak. 5Vagy nem olvastátok a törvényben,

hogy szombatonként* a papok a templomban megszegik a szombatra

vonatkozó törvényt, és ezzel mégsem tesznek semmi rosszat? 6Igazán mondom

nektek: nagyobb van itt a templomnál! 7Ha megértettétek volna, mit jelent ez:

19

MÁTÉ 12:8–26

»Irgalmasságot akarok tőletek, és nem áldozatot«,* akkor most nem ítéltétek

volna el ezeket az embereket, akik semmi rosszat nem tettek.

8Mert az Emberfia* úr a szombat* fölött is.”

Jézus meggyógyít egy béna kezű embert

(Mk 3:1–6; Lk 6:6–11)

9Ezután Jézus elment onnan, és bement a zsinagógájukba*. 10Volt ott egy

béna kezű férfi. Az emberek megkérdezték Jézust: „Szabad-e szombaton

gyógyítani?”* Ezt azért kérdezték tőle, mert okot akartak találni arra, hogy

vádolhassák.

11De ő azt mondta nekik: „Ha valakinek közületek van egy juha, és az egy

szombati napon beleesik egy gödörbe, ti vajon nem húznátok ki onnan?

12Mennyivel értékesebb az ember a juhnál! Tehát szombaton is szabad jót tenni.”

13Ezután a beteg férfihoz fordulva így szólt: „Nyújtsd ki a kezedet!” Ő

pedig kinyújtotta, és ez a keze is éppen olyan egészséges lett, mint a másik.

14A farizeusok* kimentek onnan, és eltervezték, hogy megölik Jézust.

Jézus Isten kiválasztott szolgája

15Amikor Jézus ezt megtudta, elment onnan. Sokan követték őt, és ő mind-

nyájukat meggyógyította. 16Azt azonban megtiltotta nekik, hogy másoknak

beszéljenek róla. 17Így teljesedett be, amit Ézsaiás próféta* mondott:

18 „Itt van az én szolgám, akit kiválasztottam,

akit szeretek, és akiben gyönyörködöm.

Szellememet adom neki,

és ítéletet hirdet majd a nemzeteknek.

19

Nem vitatkozik és nem kiabál.

Az emberek nem hallják a hangját az utcán.

20

A megrepedt nádat nem töri el,

a pislákoló lámpást nem oltja ki,

amíg ítélete győzelemre nem jut.

21

A nemzetek benne fognak reménykedni.”

Ézs 42:1–4

Jézus hatalma Istentől van

(Mk 3:20–30; Lk 11:14–23; 12:10)

22Ezután egy vak és néma férfit vittek hozzá, akiben gonosz szellem volt.

Jézus meggyógyította őt, és a férfi beszélni kezdett és látott. 23Az egész

tömeg csodálkozott ezen, és ezt mondták: „Csak nem ő Dávid Fia*?”

24Amikor a farizeusok* ezt meghallották, így szóltak: „Ez az ember

Belzebubnak, a gonosz szellemek fejedelmének erejével űzi ki a gonosz

szellemeket.”

25Mivel Jézus tudta, mit gondoltak, így szólt hozzájuk: „Minden királyság,

amelyben megosztottság van, és amely önmaga ellen harcol, elpusztul.

Megsemmisül minden város és család is, amelyben megosztottság van, és

amely önmaga ellen harcol. 26Ha tehát Sátán a saját gonosz szellemeit űzi ki*, akkor ez azt jelenti, hogy meghasonlott önmagával. Akkor viszont hogyan

12:7 idézet: Hós 6:6. 12:10 „Szabad-e … gyógyítani?” A zsidó törvény tiltotta a munkát szombaton. 12:26 „Ha … űz ki” Szó szerint: „Ha Sátán a Sátánt űzi ki”.

MÁTÉ 12:27–45

20

maradhat meg a királysága? 27Ezért ha én Belzubub erejével űzöm ki a gonosz

szellemeket, akkor a ti követőitek kinek az erejével űzik ki őket? Ők maguk

fogják majd bebizonyítani, hogy tévedtetek! 28Ha azonban Isten Szellemével

űzöm ki a gonosz szellemeket, akkor már eljött hozzátok Isten királysága. 29Ha valaki be akar törni az erős ember házába, hogy elrabolja a vagyonát, előbb

meg kell kötöznie az erős embert. Csak ezután rabolhatja őt ki. 30Aki nincs

velem, ellenem van. Aki nem velem dolgozik, ellenem dolgozik.

31Ezért azt mondom nektek: mindenfajta bűn és gyalázkodás meg lesz

bocsátva az embereknek. De aki a Szent Szellemet* gyalázza, nem nyer

bocsánatot. 32Ha valaki az Emberfia* ellen beszél, bocsánatot nyer, aki

azonban a Szent Szellem ellen szól, az sem ebben a világban, sem az eljöven-

dőben nem nyerhet bocsánatot.”

Tetteid mutatják meg, hogy milyen vagy

(Lk 6:43–45)

33„Ha jó gyümölcsöt szeretnétek, jó fára van szükségetek. Ha rossz fátok

van, rossz lesz a gyümölcse is. Egy fát a gyümölcséről lehet felismerni.

34Mérges kígyók! Hogyan is mondhatnátok jó dolgokat, amikor gonoszak

vagytok? Hiszen azt mondja az ember, amivel tele van a szíve. 35A jó ember

szívében jó dolgok vannak elraktározva, és azokból hoz elő jó dolgokat. A

gonosz ember szívében viszont gonoszság van, és abból hoz elő rossz

dolgokat. 36Mondom nektek: az ítélet napján minden felesleges szóról

számot kell majd adni, amit valaha kimondott az ember. 37A szavaid alapján

fognak ártatlannak vagy bűnösnek ítélni.”

A zsidók jelet kérnek Jézustól

(Mk 8:11–12; Lk 11:29–32)

38Ekkor megszólította Jézust néhány farizeus* és törvénytanító: „Tanító,

mutass nekünk egy jelet!”

39Jézus így válaszolt: „Ez a gonosz és bűnös nemzedék jelet szeretne látni, de nem kapnak más jelet, csak Jónás próféta* jelét. 40Mert ahogyan Jónás három

nap és három éjjel volt a nagy hal gyomrában, az Emberfia* is három nap és

három éjjel lesz a föld belsejében. 41Amikor Ninive* népe együtt áll ítélet elé ezzel a nemzedékkel, ők majd elítélik ezt a nemzedéket, hiszen ők megváltoztatták életüket válaszul Jónás üzenetére. Most pedig nagyobb van itt, mint

Jónás! 42Dél királynője* együtt áll majd ítélet elé ezzel a nemzedékkel, és ő is elítéli ezt a nemzedéket, hiszen ő a föld másik végéről jött el, hogy meghallgas-sa Salamon bölcsességét. Most pedig nagyobb van itt, mint Salamon.”

Az emberek gonoszak

(Lk 11:24–26)

43„Amikor egy gonosz szellem kimegy valakiből, száraz helyeken

vándorol, nyugalmat keres, de nem talál. 44Akkor így szól: »Visszamegyek

házamba, ahonnan kijöttem.« Amikor odaér, üresen, kisöpörve, sőt

feldíszítve találja azt. 45Erre kimegy, és hoz magával hét másik szellemet,

12:41 Nineve Város, ahol Jónás prédikált (Jón 3). 12:42 Dél királynője Sába királynője, aki 1600

km-t utazott, hogy Isten bölcsességét megtanulhassa Salamon királytól (1Kir 10:1–13).

21

MÁTÉ 12:46–13:15

akik még nála is gonoszabbak. Mind bemennek oda, és ott laknak. Így aztán

ennek az embernek rosszabb lesz a későbbi állapota, mint az előző volt.

Bizony, így jár ez a gonosz nemzedék is!”

Jézus családja: a tanítványok

(Mk 3:31–35; Lk 8:19–21)

46Jézus még beszélt az emberekhez, amikor anyja és testvérei megálltak

odakinn. Beszélni akartak vele. 47Valaki szólt neki: „Anyád és testvéreid kinn állnak, és beszélni akarnak veled!”

48Jézus így válaszolt neki: „Ki az én anyám, és kik a testvéreim?” 49Azután

pedig tanítványaira mutatott, és ezt mondta: „Itt van az én anyám, és itt

vannak az én testvéreim! 50Aki cselekszi az én Atyám akaratát, az az én

fivérem, nővérem és anyám.”

Jézus története a magvetésről

(Mk 4:1–9; Lk 8:4–8)

131Aznap Jézus kiment a házból, és leült a tó partján. 2Sok ember gyűlt

össze körülötte, ezért hajóba szállt és leült, az emberek pedig a parton

maradtak. 3Sok mindenre történetek segítségével tanította őket: „Kiment egy

magvető vetni. 4Vetés közben néhány mag az út szélére esett. Odarepültek a

madarak, és megették a magokat. 5Volt olyan mag, amely köves talajra

hullott, ahol nem nagyon volt termőföld. Ez gyorsan kikelt, mert nem volt

mélyen a földben. 6Amikor azonban a nap fölkelt, megégette, és mivel nem

volt mély gyökere, kiszáradt. 7Volt olyan mag is, amely tövisek közé hullott.

Amikor aztán a tövisek megnőttek, megfojtották. 8Néhány mag azonban jó

földbe esett, és termést hozott. Az egyik százszorosat, a másik hatvanszoro-

sat, ismét másik pedig harmincszorosat. 9Akinek van füle, hallja!”

Miért használt Jézus történeteket, amikor tanított?

(Mk 4:10–12; Lk 8:9–10)

10Odamentek Jézushoz a tanítványai, és megkérdezték tőle: „Miért

használsz történeteket, amikor az embereket tanítod?”

11Ő így válaszolt: „Nektek megadatott, hogy megismerjétek Isten királysá-

gának titkait, nekik azonban nem. 12Akinek van, az még többet kap, hogy

bőséggel legyen neki. Akinek azonban nincs, attól még azt is elveszik, amije

eddig volt. 13Azért tanítom őket történetek segítségével, mert néznek ugyan,

de nem látnak, hallanak ugyan, de nem hallgatják és nem értik meg, amit

mondok. 14Beteljesedik majd rajtuk, amiről Ézsaiás így prófétált:

»Hallani fogtok, de nem értetek,

néztek ugyan, de nem láttok.

15

Mert megkeményedett e nép szíve.

Fülükkel nehezen hallanak,

és becsukták szemüket.

Ezt azért tették, hogy ne lássanak a szemükkel,

ne halljanak a fülükkel,

vagy ne értsenek a szívükkel,

hogy ne forduljanak hozzám, hogy meggyógyítsam őket.«

Ézs 6:9–10

MÁTÉ 13:16–33

22

16Ti azonban boldogok vagytok, mert a szemetek lát, és a fületek hall.

17Igazán mondom nektek: sok próféta* és igaz ember szerette volna látni azt,

amit ti láttok, de nem látta. Szerették volna hallani azt, amit ti hallotok, de nem hallotta.”

Jézus megmagyarázza a magvetőről szóló történetet

(Mk 4:13–20; Lk 8:11–15)

18„Most pedig hallgassátok meg a magvetőről szóló történet magyarázatát!

19Aki hallja az Isten királyságáról szóló tanítást, de nem érti meg, ahhoz eljön a gonosz, és elrabolja tőle mindazt, amit a szívébe ültettek. Olyan ez, mint az a mag, amely az útra esett. 20A köves talajba esett mag olyan, mint az az

ember, aki meghallgatja a tanítást, és azonnal örömmel fogadja. 21De mivel

nem gyökerezik meg benne, csak egy rövid ideig marad meg. Ezért amikor

nehézség vagy üldöztetés* éri az ige miatt, azonnal elveszti a hitét. 22A

tövisek közé esett mag pedig olyan, mint az az ember, aki meghallgatja

ugyan a tanítást, de a világ dolgai és a gazdagság csábítása megfojtják benne az igét. Így aztán nem terem gyümölcsöt*. 23Végül pedig a jó talajba vetett

mag olyan, mint az az ember, aki hallja az igét, és meg is érti azt. Termést

hoz: az egyik százszorosat, a másik hatvanszorosat, ismét másik pedig har-

mincszorosat.”

Történet a búzáról és a gyomnövényről

24Egy másik történetet is mondott nekik: „A mennyek királysága olyan, mint

az az ember, aki jó magot vetett a szántóföldjébe. 25Amikor mindenki aludt,

eljött az ellensége, és mérgező gyomnövényt vetett a búza közé, majd elment.

26Amikor a vetés felnőtt és kialakultak a kalászok, láthatóvá vált a gyom is. 27A szolgák ekkor odamentek a gazdához, és megkérdezték tőle: »Uram! Ugye jó

magot vetettél a földedbe? Akkor hogyan került bele a gyom?«

28A gazda így válaszolt: »Ellenség tette ezt.«

A szolgák tovább kérdezték: »Akarod, hogy kihúzgáljuk a gyomot?«

29»Ne tegyétek — válaszolta —, mert amikor kihúzzátok, vele együtt a

búzát is kitéphetitek! 30Hagyjátok csak együtt nőni mindkettőt az aratásig!

Amikor aztán eljön az aratás ideje, szólok majd az aratóknak: Először

szedjétek össze a gyomot, és kössétek össze az elégetéshez! A búzát pedig

gyűjtsétek a raktáramba!«”

Jézus újabb történetekkel tanít

(Mk 4:30–34; Lk 13:18–21)

31Ezután egy másik történetet is elmondott nekik: „A mennyek királysága

olyan, mint a mustármag, amelyet egy ember fogott, és elvetett a földjébe.

32Ez a mag a legkisebb minden mag közül. De amikor felnő, nagyobb

minden kerti növénynél. Fa lesz belőle; rászállnak a madarak, és fészket

raknak az ágai között.”

33Elmondott nekik egy másik hasonlatot is: „A mennyek királysága olyan,

mint a kovász, amelyet egy asszony belekevert három mérce* lisztbe. Az

egész tészta megkelt tőle.”

13:33 mérce 12 liter.

23

MÁTÉ 13:34–54

34Jézus mindent történetek segítségével mondott el a tömegnek. Soha

semmit sem mondott nekik történetek nélkül. 35Ez azért történt így, hogy be-

teljesedjen, amit Isten a prófétán* keresztül mondott:

„Történeteket mondok el, és olyan titkokról beszélek,

amelyek a világ teremtése óta el voltak rejtve.”

Zsolt 78:2

Jézus megmagyaráz egy történetet

36Ezután Jézus elküldte a tömeget, és hazament. Tanítványai odamentek

hozzá, és így kérlelték: „Magyarázd el nekünk a szántóföldön nőtt konkoly

történetét!”

37Jézus így válaszolt: „Aki a jó magot veti, az az Emberfia*. 38A szántóföld

a világ. A jó mag azokat jelképezi, akik Isten királyságába tartoznak. A

konkoly pedig azokat, akik a Gonoszhoz tartoznak. 39Az ellenség, aki a

konkolyt veti, az ördög. Az aratás e világ vége*, az aratók pedig az angyalok.

40Ahogyan a konkolyt összeszedik és tűzre vetik, úgy fog történni ez a világ

végén is. 41Az Emberfia* el fogja küldeni az angyalait, akik összegyűjtenek

királyságából mindenkit, aki bűnbe viszi az embereket. És összegyűjtenek

mindenkit, aki gonosz dolgokat tesz. 42Ezeket az embereket tüzes kemencébe

dobják, ahol sírás és fogcsikorgatás lesz. 43Ekkor az igazak mennyei Atyjuk

királyságában ragyognak majd, mint a nap. Akinek van füle, hallja!”

Történet a kincsről és az igazgyöngyről

44„A mennyek királysága olyan, mint a szántóföldben elásott kincs,

amelyet egy ember megtalált, és újra elásott. Ezután pedig örömmel elment,

eladta mindenét, amije volt, hogy megvehesse ezt a szántóföldet.

45A mennyek királysága a kereskedőhöz is hasonlít, aki igazgyöngyöket

keresett. 46Amikor egyszer egy nagyon értékes gyöngyre talált, elment,

eladta mindenét, amije volt, és megvette azt.”

Történet a halászhálóról

47„Olyan a mennyek királysága, mint a tengerbe vetett háló, amely össze-

gyűjtött mindenféle halat. 48Amikor a háló megtelt, a halászok kihúzták a

partra. Ezután leültek, és a jókat edényekbe gyűjtötték, a rosszakat pedig

kidobták. 49Így lesz majd a világ végén is, amikor eljönnek az angyalok,

hogy kiválasszák a gonoszokat az igazak közül. 50A gonoszokat tüzes

kemencébe dobják, ahol sírás és fogcsikorgatás lesz.”

51„Megértettétek mindezeket?” — kérdezte Jézus.

„Igen” — felelték a tanítványai.

52Erre ő így folytatta: „Ezért minden törvénytanító, aki a mennyek királysá-

gáról tanul, az olyan gazdához hasonlít, aki újat és régit hoz elő raktárából.”

Jézus hazamegy a saját városába

(Mk 6:1–6; Lk 4:16–30)

53Miután Jézus befejezte ezt a történetet, elment arról a helyről. 54Visszatért a saját városába, és ott tanította az embereket a zsinagógában*. Mindenki

13:39 világ vége Szó szerint: „e kor vége” vagy „az idő vége”. Lásd még 40, 49. versekben.

MÁTÉ 13:55–14:21

24

csodálkozva kérdezgette: „Honnan van ilyen bölcsessége és csodatevő ereje?

55Hát nem az ács fia ő? Tudjuk, hogy anyját Máriának hívják, testvérei pedig

Jakab, József, Simon és Júdás. 56Húgai is mind itt élnek közöttünk. Honnan

kapta hát mindezeket?” 57És nem tudták őt elfogadni.

De Jézus így szólt hozzájuk: „Egy prófétát* mindenhol tisztelnek, csak a

saját hazájában és családjában nem.”

58Nem is tett ott sok csodát a hitetlenségük miatt.

Heródes hall Jézusról

(Mk 6:14–29; Lk 9:7–9)

141Abban az időben Heródes*, a negyedes fejedelem is hallott Jézusról.

2Így szólt a szolgáihoz: „Biztosan ő Bemerítő János. Talán feltámadt a

halálból, és azért van ilyen csodatevő ereje.”

Bemerítő János megöletése

3Heródes* ugyanis elfogatta Jánost*, megbilincseltette és börtönbe záratta

őt Heródiás miatt. Heródiás Fülöpnek, Heródes testvérének volt a felesége.

4János ezt mondogatta Heródesnek: „Nem helyes, hogy együtt élsz vele!”

5Ezért Heródes meg akarta őt öletni. De félt a néptől, mert Jánost prófétának*

tartották.

6Amikor azonban eljött Heródes* születésnapja, Heródiás lánya táncolt a

vendégek előtt. Ez annyira tetszett Heródesnek, 7hogy esküvel ígérte meg:

bármit megad neki, amit csak kér tőle. 8Erre ő anyja tanácsára így válaszolt:

„Add ide nekem Bemerítő János fejét egy tálon!” 9Bár a király elszomorodott,

esküje és a vendégek miatt is megparancsolta, hogy teljesítsék a kérést.

10Embereket küldött tehát, és lefejeztette Jánost a börtönben. 11Elhozták

János fejét egy tálon. Odaadták a lánynak, aki odavitte azt az anyjának.

12Később eljöttek János tanítványai a holttestért, és eltemették. Ezután pedig elmentek Jézushoz, hogy elmondják neki, mi történt.

Jézus enni ad több mint ötezer embernek

(Mk 6:30–44; Lk 9:10–17; Jn 6:1–14)

13Amikor Jézus meghallotta mindezt, hajóba szállt. Elindult egy

elhagyatott helyre, hogy egyedül legyen. A nép azonban megtudta, hová

megy, és gyalog utánaindult a városokból. 14Amikor kiszállt a hajóból és

meglátta a sok embert, megsajnálta őket, és meggyógyította a betegeiket.

15Mikor már esteledett, odamentek hozzá a tanítványai, és így szóltak:

„Lakatlan ez a hely, és késő van már. Küldd el az embereket, hogy elmehes-

senek a falvakba, és ennivalót vehessenek maguknak!”

16Jézus azonban így válaszolt: „Nem kell elmenniük. Ti adjatok nekik enni!”

17Erre ők így válaszoltak: „Nincs nálunk más, csak öt kenyér és két hal.”

18„Hozzátok ide!” — mondta Jézus. 19Ezután szólt az embereknek, hogy

üljenek le a fűre. Kezébe vette az öt kenyeret és a két halat. Felnézett az égre és hálát adott Istennek. Ezután megtörte a kenyereket, odaadta a tanítványainak, a tanítványai pedig az embereknek. 20Mindenki evett és jóllakott.

Ezután a tanítványok tizenkét kosár maradékot gyűjtöttek össze.

21Körülbelül ötezer férfi evett, az asszonyokat és a gyermekeket nem

számítva.

25

MÁTÉ 14:22–15:8

Jézus a vízen jár

(Mk 6:45–52; Jn 6:16–21)

22Közvetlenül ez után megparancsolta a tanítványainak, hogy szálljanak

hajóba. Arra kérte őket, hogy amíg ő hazaküldi az embeket, addig ők menjenek

előre, át a túlsó partra. 23Miután a nép elment, Jézus felment a hegyre, hogy egyedül imádkozzon. Mire beesteledett, már teljesen egyedül volt ott. 24A hajó ekkor már távol volt a parttól, és a hullámok dobálták, mivel ellenszél fújt.

25Reggel három és hat óra között Jézus a vízen járva odament hozzájuk.

26Amikor a tanítványok észrevették, hogy a tó vizén jár, megijedtek.

„Kísértet!” — kiáltozták félelmükben.

27Jézus azonban rögtön megszólította őket: „Bízzatok! Én vagyok. Ne

féljetek!”

28Erre Péter így válaszolt: „Uram, ha tényleg te vagy az, adj parancsot

nekem, hogy menjek oda hozzád a vízen!”

29„Gyere!” — felelte Jézus.

Péter ki is lépett a hajóból, és a vízen járva elindult Jézus felé. 30Amikor

azonban látta, hogy milyen erősen fúj a szél, megijedt. Kezdett elsüllyedni,

és így kiáltott: „Ments meg, Uram!”

31Jézus azonnal felé nyújtotta a kezét, megfogta őt és így szólt: „Kishitű,

miért kételkedtél?”

32Miután beszálltak a hajóba, elállt a szél. 33Akik pedig a hajóban voltak,

leborultak előtte és ezt mondták: „Valóban Isten Fia vagy!”

Jézus betegeket gyógyít

(Mk 6:53–56)

34Miután átkeltek a tavon, Genezáretbe értek. 35Az ott lakók azonban

felismerték őt, és mindenfelé elhíresztelték, hogy ott van. Így aztán minden

beteget odavittek hozzá, 36és arra kérték, hogy legalább a ruhája szélét

érinthessék. Aki csak megérintette, meggyógyult.

Isteni törvények és emberi rendeletek

(Mk 7:1–23)

151Ekkor Jeruzsálemből érkezett farizeusok* és törvénytanítók jöttek

Jézushoz. Megkérdezték: 2„Miért nem tartják meg a tanítványaid

őseink tanítását? Ugyanis evés előtt nem mosnak kezet.”

3Jézus így válaszolt nekik: „Ti miért nem tartjátok meg Isten parancsolatát

a hagyományotok miatt? 4Isten ugyanis ezt mondta: »Tiszteld apádat és

anyádat«*. És: »Meg kell halnia annak, aki apját vagy anyját sértegeti!«* 5Ti pedig azt tanítjátok, hogy az ember mondhatja ezt az apjának vagy anyjának:

»Van valamim, amit neked adhatnék, hogy segítsek neked, de már Istennek

ajánlottam.« 6Azt tanítjátok, hogy ilyen esetben nem kell tisztelnie az apját.

Így aztán a hagyományotok miatt érvénytelenné teszitek Isten igéjét.

7Képmutatók! Ézsaiás helyesen prófétálta rólatok:

8 »Ez a nép csak szájával tisztel engem,

a szíve azonban távol van tőlem.

15:4 idézet: 2Móz 20:12; 5Móz 5:16. 15:4 idézet: 2Móz 21:17.

MÁTÉ 15:9–31

26

9

A nekem adott tiszteletük nem ér semmit,

mert olyan tanításokat tanítanak,

amelyek emberi parancsolatok.«”

Ézs 29:13 (Szeptuaginta* )

10Ezután magához hívta az embereket, és ezt mondta nekik: „Figyeljetek

rám, és értsétek meg, amit mondok! 11Nem az szennyezi be* az embert, ami

bemegy a száján, hanem az, ami kijön rajta.”

12Ekkor odamentek hozzá a tanítványai és megkérdezték tőle: „Tudod,

hogy a farizeusokat* felháborította, amit mondtál?”

13„Minden növényt, amit nem mennyei Atyám ültetett, kitépnek majd” —

válaszolta Jézus. 14„Ezért ne is törődjetek velük! Hiszen vakok, akik vakokat vezetnek. Ha viszont egy vak vezet egy másik vakot, akkor bizony

mindketten gödörbe esnek.”

15Erre Péter így kérlelte: „Magyarázd meg nekünk, hogy mit jelent ez a

történet!”

16„Hát még ti sem értitek?” — kérdezte Jézus. 17„Nem értitek, hogy ami a

szátokon bemegy, az a gyomrotokba megy, azután pedig kiürül onnan?

18Ami azonban a szájon kijön, az a szívből jön. Az szennyezi be igazán az

embert. 19Mert a szívből jönnek a gonosz gondolatok, gyilkosság, házasság-

törés*, szexuális bűnök*, lopás, hamis tanúskodás és a gonosz beszédek

mások ellen. 20Ezek szennyezik be az embert, és nem az, ha nem mos kezet.”

Jézus megsegít egy nem zsidó asszonyt

(Mk 7:24–30)

21Jézus továbbment onnan Tírusz* és Szidón* vidékére. 22Egy kánaánita

asszony jött hozzá arról a vidékről, és kiáltozni kezdett: „Segíts rajtam, Uram, Dávid Fia*! A lányomban gonosz szellem van, és nagyon szenved tőle!”

23Jézus egy szót sem szólt hozzá. Tanítványai odamentek hozzá és így

kérlelték: „Küldd el őt! Folyton utánunk jön, és kiáltozik!”

24Jézus így válaszolt: „Az Atya engem csak Izrael elveszett juhaihoz küldött.”

25Az asszony mégis odajött hozzá. Leborult előtte, és így szólt: „Uram,

segíts rajtam!”

26Jézus így válaszolt: „Nem helyes, ha elvesszük a gyermekektől a

kenyeret, hogy odadobjuk a kutyáknak.”

27„Igazad van, Uram!” — válaszolt az asszony. „De még a kutyák is esznek

a gazdájuk asztaláról lehulló morzsákból.”

28Jézus így válaszolt neki: „Asszony, bizony nagy hited van! Legyen tehát

úgy, ahogyan akarod.” És abban a pillanatban meggyógyult a lánya.

Jézus sok embert meggyógyít

29Jézus ezután eltávozott onnan, és a Galileai-tó partjához ment. Ott

felment egy hegyre, és leült.

30Nagy tömeg jött hozzá. Az emberek sántákat, vakokat, bénákat,

némákat, és más betegeket vittek hozzá. Letették őket Jézus lába elé, és ő

meggyógyította őket. 31A tömeg elcsodálkozott, amikor látta, hogy a némák

megszólalnak, a bénák meggyógyulnak, a sánták járnak, és a vakok látnak,

és dicsőítették Izrael Istenét.

15:11 szennyezi be Szó szerint: „tisztátalanná tesz”. Lásd még a 18. versben is.

27

MÁTÉ 15:32–16:12

Jézus enni ad több mint négyezer embernek

(Mk 8:1–10)

32Jézus magához hívta a tanítványait és így szólt hozzájuk: „Sajnálom ezt a

sok embert. Már három napja velem vannak, és nincs mit enniük. Nem

szeretném éhesen elküldeni őket, mert biztos, hogy összeesnének útközben.”

33„De hát honnan vehetnénk nekik ezen az elhagyatott helyen annyi

kenyeret, hogy ilyen sok embert megetethessünk?” — kérdezték a

tanítványok.

34Jézus megkérdezte tőlük: „Hány kenyeretek van?” „Hét” — válaszolták

— „és néhány kisebb halunk.”

35Ezután megkérte az embereket, hogy üljenek le a földre. 36Megfogta a hét

kenyeret és a halakat, és hálát adott Istennek. Darabokra osztotta, majd

o d a a d t a a t a n í t v á n y a i n a k , a t a n í t v á n y o k p e d i g a z e m b e re k n e k .

37Mindnyájan ettek, és jól is laktak, a tanítványok pedig hét kosár maradékot gyűjtöttek össze. 38Az asszonyokon és a gyermekeken kívül körülbelül

négyezeren voltak, akik ettek. 39Miután Jézus elküldte a tömeget, hajóba

szállt, és Magadán vidékére ment.

A zsidó vallási vezetők próbára teszik Jézust

(Mk 8:11–13; Lk 12:54–56)

161Farizeusok* és a szadduceusok* jöttek Jézushoz, hogy próbára tegyék

őt. Arra kérték, hogy mutasson nekik mennyei jelet* bizonyítékként.

2Ő azonban csak ezt válaszolta: „Amikor lemegy a nap, ezt mondjátok:

»Szép idő lesz, mert vörös az ég.« 3Reggel pedig: »Ma vihar lesz, mert az ég

sötét és vörös.« Az ég jeleit felismeritek, az idők jeleit viszont nem! 4Ez a gonosz és hűtlen nemzedék mennyei jelet* kér, de Isten nem ad nektek más

jelet, csak Jónás próféta jelét*.” Ezzel otthagyta őket, és továbbment.

Jézus tanítványai félreértik őt

(Mk 8:14–21)

5A tanítványok átkeltek a tó túlsó partjára, de elfelejtettek kenyeret vinni

magukkal. 6Jézus ekkor így szólt hozzájuk: „Vigyázzatok és óvakodjatok a

farizeusok* és szadduceusok* kovászától!”

7Ők erre így beszélgettek egymás közt: „Biztosan azért mondta ezt, mert

nem hoztunk kenyeret.”

8Jézus tudta ezt, és így szólt: „Kishitűek, miért beszélgettek egymás közt

arról, hogy nincs nálatok kenyér? 9Még mindig nem értitek? Nem

emlékeztek az ötezer emberre és az öt kenyérre, és hogy hány kosár

maradékot szedtetek össze? 10És nem emlékeztek a négyezer emberre és a

hét kenyérre, és arra, hogy ott hány kosár maradékot szedtetek össze?

11Miért nem értitek, hogy én nem kenyérről beszéltem nektek, amikor azt

mondtam: »Óvakodjatok a farizeusok* és szadduceusok* kovászától?«”

12Akkor megértették, hogy nem azt mondta nekik, hogy a kenyeret

megkelesztő kovásztól óvakodjanak, hanem a farizeusok* és szadduceusok*

tanításától.

16:4 Jónás jele Jónás három napig volt a nagy hal gyomrában, ahogy Jézus három napig volt a sírban. Olvasd el Jónás könyvét az Ószövetségből!

MÁTÉ 16:13–17:2

28

Péter megvallja, hogy Jézus a Krisztus

(Mk 8:27–30; Lk 9:18–21)

13Amikor Jézus megérkezett Cézárea Filippi területére, megkérdezte tanít-

ványaitól: „Kinek mondják az emberek az Emberfiát*?”

14Azok így feleltek: „Egyesek Bemerítő Jánosnak, mások Illésnek*.

Olyanok is vannak, akik azt mondják, hogy te vagy Jeremiás*, vagy egy a

próféták* közül.”

15„Hát ti mit mondtok rólam, ki vagyok én?” — kérdezte tovább.

16Simon Péter így válaszolt: „Te vagy a Krisztus*, az élő Isten Fia.”

17Jézus így válaszolt neki: „Boldog ember vagy Simon, Jóna fia, mert nem

ember jelentette ezt ki neked, hanem az én mennyei Atyám. 18Én pedig azt

mondom neked: Te Péter* vagy. Ezen a kősziklán fogom felépíteni egyházamat,

és a halál erői* sem lesznek képesek legyőzni. 19Neked fogom adni a mennyek

királyságának kulcsait. Ha bármit kijelentesz, hogy meg van kötve ezen a

földön, az a mennyben is meg lesz kötve. Ha bármit kijelentesz, hogy fel van

oldva itt a földön, az a mennyben is fel lesz oldva.”* 20Ezután megparancsolta a tanítványoknak, hogy senkinek ne mondják el, hogy ő a Krisztus*.

Jézus a haláláról beszél

(Mk 8:31–9:1; Lk 9:22–27)

2 1 Ekkortól kezdte Jézus elmagyarázni a tanítványainak, hogy

Jeruzsálembe kell mennie, ahol majd sokat kell szenvednie a nép idős

vezetőitől, a főpapoktól* és a törvénytanítóktól. Elmagyarázta nekik, hogy

meg fogják őt ölni, és az utána következő harmadik napon fel fog támadni.

22Péter félrehívta őt, és rosszallóan így szólt hozzá: „Uram, ilyesmi

semmiképpen sem történhet meg veled!”

23Jézus azonban megfordult, és így szólt Péterhez: „Menj el tőlem Sátán*!

Akadályozol engem, mivel nem úgy gondolkozol, mint Isten, hanem úgy,

mint az emberek.”

24Jézus ezután így folytatta: „Aki követni akar engem, annak előbb meg

kell tagadnia önmagát, és fel kell vennie a keresztjét. Csakis így követhet

engem. 25Aki meg akarja menteni az életét, az elveszti azt. De aki elveszíti az életét miattam, az megtalálja azt. 26Ugyan mi haszna van abból az embernek,

ha az egész világot megszerzi, de elveszíti az életét? Mit tud majd fizetni

azért, hogy visszakapja az életét? 27Az Emberfia* eljön majd angyalaival

Atyja dicsőségében, és megfizet mindenkinek a cselekedetei szerint. 28Igazán

mondom nektek: az itt állók között vannak olyanok, akik csak azután halnak

meg, miután meglátták az Emberfiát, amint eljön az ő királyságában.”

Jézust együtt látják Mózessel és Illéssel

(Mk 9:2–13; Lk 9:28–36)

171Hat nap múlva Jézus felment egy magas hegyre. Magával vitte Pétert,

Jakabot és Jakab testvérét, Jánost. 2A hegyen a szemük láttára

16:18 Péter A „Péter” név jelentése: „kőszikla”, így itt egy szójátékot használt Jézus. 16:18 halál erői Szó szerint: „az alvilág kapui”. 16:19 „Ha … lesz.” Szó szerint: „Amit megkötsz a földön, az a mennyben is kötve lesz, és amit eloldozol a földön, az a mennyben is oldva lesz.” 16:23 Sátán Az ördög neve, jelentése: „ellenség”. Jézus azt mondja, hogy Péter úgy beszél, mint a Sátán.

29

MÁTÉ 17:3–23

átváltozott. Arca úgy ragyogott, mint a nap, a ruhája pedig olyan fehér lett, m i n t a f é n y. 3E k k o r m e g j e l e n t M ó z e s * é s I l l é s *, é s b e s z é l g e t n i kezdtek Jézussal.

4Péter így szólt Jézushoz: „Uram, olyan jó itt lenni! Ha akarod, készítek ide három sátrat: egyet neked, egyet Mózesnek, egyet pedig Illésnek.”

5Amíg Péter beszélt, hirtelen egy fényes felhő takarta be őket. A felhőből

egy hang hallatszott: „Ez az én szeretett Fiam, akiben gyönyörködöm.

Hallgassatok rá!”

6Amikor a tanítványok ezt meghallották, arcra borultak, és nagyon

megijedtek. 7Jézus azonban hozzájuk lépett, megérintette őket, és ezt

mondta: „Álljatok fel, és ne féljetek!” 8Amikor felnéztek, nem láttak már ott senki mást, csak Jézust.

9Miközben lefelé jöttek a hegyről, Jézus megparancsolta nekik: „Ne

mondjátok el senkinek amit láttatok addig, amíg az Emberfia* fel nem támad

a halálból!”

10Majd megkérdezték tőle a tanítványai: „Miért tanítják azt az törvénytaní-

tók, hogy előbb Illésnek* kell eljönnie?”

11Jézus így felelt: „Illés azért jön el, hogy helyreállítson mindent. 12De

azt mondom nektek: Illés már eljött, csak nem ismerték fel őt, hanem azt

tették vele, amit akartak. Ugyanígy fog majd az Emberfia* is szenvedni

tőlük.” 13Akkor megértették a tanítványok, hogy Bemerítő Jánosról

beszélt nekik.

Jézus meggyógyít egy fiút

(Mk 9:14–29; Lk 9:37–43a)

14Amikor visszamentek a tömeghez, egy férfi lépett Jézushoz. Letérdelt

előtte, és így kérlelte őt: 15„Uram, segíts a fiamon! Epilepsziás*, és nagyon sokat szenved. Sokszor megtörténik vele, hogy tűzbe vagy vízbe esik.

16Amikor a tanítványaidhoz vittem őt, ők nem tudták meggyógyítani.”

17Jézus így válaszolt: „Ó, ti hitetlen és eltévelyedett emberek! Meddig kell

még veletek maradnom? Meddig kell még türelmesnek lennem veletek?

Hozzátok ide azt a fiút!” 18Akkor Jézus ráparancsolt a gonosz szellemre. Az

kiment a fiúból, és a fiú azonnal meggyógyult.

19Amikor Jézus egyedül volt, odamentek hozzá a tanítványai, és megkér-

dezték: „Mi miért nem tudtuk kiűzni azt a gonosz szellemet?”

20Ő így válaszolt: „Mert kevés a hitetek. Igazán mondom nektek: ha csak

akkora hitetek lenne, mint egy mustármag*, és azt mondanátok ennek a

hegynek: »Menj innen oda!«, bizony az oda is menne. Semmi sem lenne

lehetetlen számotokra.” 21*

Jézus a haláláról beszél

(Mk 9:30–32; Lk 9:43b–45)

22Később, amikor a tanítványok összegyűltek Galileában, Jézus így szólt

hozzájuk: „Az Emberfiát* átadják majd az embereknek. 23Megölik őt, de a

harmadik napon feltámad.” A tanítványok nagyon elszomorodtak.

17:21 Néhány kézirat hozzáteszi: „Ezt a fajta gonosz szellemet csak akkor tudjátok kiűzni, ha előzőleg böjtöléssel és imádkozással készültök rá.”

MÁTÉ 17:24–18:12

30

Jézus az adófizetésről tanít

24Amikor Kapernaumba* érkeztek, odamentek Péterhez azok az emberek,

akik a templomadót szedték. Megkérdezték Pétert: „A ti tanítótok nem fizeti

a templomadót?”

25„De igen” — válaszolta Péter, és bement a házba. Mielőtt még megszólal-

hatott volna, Jézus ezt kérdezte tőle: „Simon, mit gondolsz? A földi királyok kiktől szednek vámot és adót? A fiaiktól vagy az idegenektől?”

26„Az idegenektől” — felelte Péter.

„Ezek szerint a fiaiknak nem kell fizetni. 27De hogy fel ne mérgesítsük

őket, menj ki a tóhoz. Dobj be egy horgot, és fogd ki az első halat, ami

ráakad! Nyisd ki a hal száját, és egy ezüstpénzt találsz majd benne. Vedd ki, és add oda nekik a kettőnk templomadójaként!”

Jézus az elismertségről tanít

(Mk 9:33–37; Lk 9:46–48)

181Abban az órában odamentek Jézushoz a tanítványai. Ezt kérdezték

tőle: „Ki a legnagyobb a mennyek királyságában?”

2Erre Jézus odahívott egy kisgyermeket. Eléjük állította és ezt mondta:

3„Igazán mondom nektek: Ha nem változtok meg, és nem lesztek olyanok,

mint ez a kisgyermek, nem mehettek be a mennyek királyságába. 4Úgyhogy

az lesz a legnagyobb a mennyek királyságában, aki megalázza magát, mint

ez a kisgyermek.

5Aki pedig elfogad egy ilyen kisgyermeket az én nevemben, az engem

fogad el.”

Jézus figyelmeztetése

(Mk 9:42–48; Lk 17:1–2)

6„Aki viszont akár csak egyet is bűnbe visz e kicsinyek közül, akik bennem

hisznek, az jobban járna, ha egy malomkövet* kötnének a nyakára, és azzal

együtt beledobnák a tengerbe. 7Sajnálom a világban élő embereket amiatt,

ami bűnbe viszi őket! Elkerülhetetlen ugyan, hogy egyesek bűnbe essenek,

de rossz lesz annak, aki bűnbe viszi az embereket!

8Ezért ha a kezed vagy a lábad visz bűnbe, inkább vágd le és dobd el

azokat! Jobb lesz neked, ha csonkán vagy sántán jutsz be az örök életre,

mintha mindkét kezeddel és lábaddal együtt dobnak az örök tűzbe. 9Ha a

szemed visz bűnbe, inkább vájd ki, és dobd el. Jobb neked, ha fél szemmel

mész be az örök életre, mintha ép szemmel dobnának a pokol tüzébe!”

Jézus története az elveszett juhról

(Lk 15:3–7)

10„Vigyázzatok! Egyet se nézzetek le ezek közül a kicsinyek közül! Mert

azt mondom nektek: az ő angyalaik folyamatosan látják Atyám arcát a

mennyben! 11*

12Mit gondoltok? Ha egy embernek van száz juha, és az egyik eltéved, nem

hagyja-e ott a hegyen a kilencvenkilencet, hogy megkeresse az elveszettet?

18:11 Néhány kézirat hozzáteszi: „Az Emberfia azért jött a földre, hogy megmentse az elveszet-teket.”

31

MÁTÉ 18:13–33

13Igazán mondom nektek: amikor megtalálja, jobban örül annak az egynek,

mint a többi kilencvenkilencnek. 14Ugyanígy mennyei Atyátok sem szeretné,

hogy akár egy is elvesszen e kicsinyek közül.”

Ha valaki megbánt

(Lk 17:3)

15„Ha a testvéred bűnt követ el ellened, menj oda hozzá! Négyszemközt

mutass rá a tévedésére! Ha hallgat rád, segítettél, hogy megmaradjon mint

testvéred. 16Ha azonban nem hallgat rád, vigyél magaddal egy vagy két

embert, hogy két vagy három tanú* bizonyíthasson mindent. 17Ha rájuk sem

hallgat, mondd el a gyülekezetnek! Ha a gyülekezetre sem hallgat, akkor

úgy kell vele bánni, mint egy pogánnyal vagy vámszedővel*!

18Igazán mondom nektek: Ha bármit kijelentetek, hogy meg van kötve

ezen a földön, az a mennyben is meg lesz kötve. Ha bármit kijelentetek, hogy

fel van oldva itt a földön, az a mennyben is fel lesz oldva.*

19Igazán mondom nektek: ha közületek ketten itt a földön egyetértenek

mindabban, amit kérnek, megadja nekik az én mennyei Atyám. 20Ahol

ugyanis ketten vagy hárman összegyűlnek az én nevemben, mindig ott

vagyok közöttük.”

Történet a megbocsátásról

21Ezután Péter lépett hozzá, és megkérdezte: „Uram, hányszor kell megbo-

csátanom az embertársamnak, ha bűnt követ el ellenem? Akár hétszer is?”

22Jézus így felelt: „Nemcsak hétszer, hanem akár hetvenszer hétszer* is.

23A mennyek királysága hasonlít ahhoz a királyhoz, aki elhatározta, hogy

összegyűjti mindazt a pénzt, amellyel szolgái tartoztak neki. 24Miután

elkezdte összegyűjteni a pénzt, elé vezettek egy szolgát, aki tízezer

talentummal* tartozott neki. 25De nem volt elég pénze visszafizetni a

tartozását. Ezért a király megparancsolta, hogy adják el őt rabszolgának, a

feleségével és a gyermekeivel együtt. Adják el mindenét, amije csak van,

mindezeknek az árát pedig adják oda a királynak fizetségként.

26A szolga ekkor leborult ura előtt, és így kérlelte: »Légy türelmes hozzám!

Megígérem, hogy mindent visszafizetek neked!« 27Megsajnálta őt az ura,

ezért szabadon bocsátotta őt, sőt az adósságát is elengedte.

28Miután a szolga kiment, találkozott egyik szolgatársával, aki száz ezüst-

pénzzel* tartozott neki. Torkon ragadta és ez mondta neki: »Add meg,

amivel tartozol!«

29Szolgatársa a lábai elé borult. Így kérlelte: »Légy türelmes hozzám!

Mindent visszafizetek neked!«

30Ő azonban visszautasította ezt. Sőt elment, és börtönbe záratta őt, amíg

minden tartozását vissza nem fizeti. 31Amikor a többi szolga látta ezt, nagyon mérgesek lettek. Ezért uruk elé mentek, és elmesélték neki, mi történt.

32Ekkor az úr behívta a szolgáját, és ezt mondta neki: »Te gonosz szolga!

Mivel könyörögtél, minden adósságodat elengedtem neked. 33Nem kellett

18:16 két vagy három tanú 5Móz 19:15. 18:18 „Ha … lesz.” Szó szerint: „Amit megköttök a földön, az a mennyben is kötve lesz, és amit eloldoztok a földön, az a mennyben is oldva lesz.”

18:22 hetvenszer hétszer vagy: hetvenhétszer (1Móz 4:24).

MÁTÉ 18:34–19:15

32

volna neked is könyörületesnek lenned a szolgatársaddal, ahogyan én is kö-

nyörületes voltam veled?« 34Megharagudott rá az ura, és átadta őt a börtön-

őröknek, hogy tartsák fogva, amíg ki nem fizeti minden adósságát.

35Bizony, így tesz veletek mennyei Atyám is, ha nem bocsátotok meg

szívből minden testvéreteknek.”

Jézus a válásról tanít

(Mk 10:1–12)

191Miután Jézus befejezte a beszédét, elment Galileából. Júdea határába

ment, a Jordán folyón túlra. 2Nagy tömeg követte, és ott meggyógyí-

totta őket.

3Ekkor néhány farizeus* lépett hozzá, akik próbára akarták tenni. Azt

kérdezték tőle: „Elbocsáthatja-e egy férj a feleségét bármilyen okból?”

4Jézus így válaszolt: „Nem olvastátok talán, hogy a Teremtő kezdetben

férfivá és nővé teremtette az embert?”* 5Majd ezt mondta: „Ezért elhagyja a

férfi apját és anyját, ragaszkodik a feleségéhez, és a kettő eggyé lesz.*

6Ezután már többé nem kettő, hanem egy. Amit tehát Isten egybekötött, azt

ember ne válassza szét!”

7A farizeusok* erre így feleltek: „Miért adott akkor Mózes olyan

parancsot, ami megengedi, hogy egy férfi elváljon a feleségétől, ha válóleve-

let* ad neki?”

8Jézus így válaszolt: „Mózes* csak azért engedte meg ezt, mert nem

akartatok Isten tanításának engedelmeskedni. Kezdetben ez nem így volt.

9Én azonban azt mondom nektek: aki elválik a feleségétől — kivéve, ha az

asszony hűtlen lett hozzá —, és más nőt vesz feleségül, az maga is házasság-

törést követ el.”

10Erre a tanítványok ezt mondták: „Ha ez a helyzet a férfi és a nő között,

akkor jobb meg sem házasodni.”

11Jézus így válaszolt nekik: „Ezt a tanítást nem mindenki tudja elfogadni,

csak az, akinek Isten megadta azt. 12Vannak olyan férfiak, akik már eleve úgy születtek, hogy nem képesek a házaséletre*. Vannak olyanok is akiket mások

tettek alkalmatlanná a házaséletre. Végül pedig olyanok is vannak, akik saját maguk döntöttek úgy, hogy alkalmatlanok lesznek a házaséletre a mennyek

királysága kedvéért. Aki el tudja fogadni ezt a tanítást, fogadja el!”*

Jézus és a gyermekek

(Mk 10:13–16; Lk 18:15–17)

13Ekkor néhányan kisgyermekeket vittek Jézushoz, hogy tegye rájuk a

kezét*, és imádkozzon értük. De Jézus tanítványai megszidták ezeket az

embereket. 14Jézus azonban így szólt a tanítványaihoz: „Hadd jöjjenek ide

hozzám a gyermekek! Ne akadályozzátok meg őket abban, hogy hozzám

jöjjenek! Hiszen azoké a mennyek királysága, akik olyanok, mint ezek a kis-

gyermekek.” 15Ezután rátette a kezét a gyermekekre, majd továbbment onnan.

19:4 idézet: 1Móz 1:27; 5:2. 19:5 idézet: 1Móz 2:24. 19:7 válólevél 5Móz 24:1. 19:12 „nem …

házaséletre” Szó szerint: „eunuchok”. 19:12 „Aki … fogadja el!” Vagy: „Aki képes elfogadni ezt a tanítást, hogy ne házasodjon meg, az fogadja el!” 19:13 kezét rájuk téve Ez mutatja, hogy Jézus különleges áldást adott a gyermekeknek.

33

MÁTÉ 19:16–20:6

Egy gazdag ember nem követi Jézust

(Mk 10:17–31; Lk 18:18–30)

16Egyszer odalépett Jézushoz egy férfi, és így szólt: „Tanító! Milyen jó

dolgot kell tennem ahhoz, hogy örök életem legyen?”

17Jézus megkérdezte tőle: „Miért kérdezed tőlem azt, hogy mi a jó? Egyedül

Isten jó. Ezért tartsd meg Isten parancsolatait, ha örök életet akarsz kapni!”

18„Melyikeket?” — kérdezte a férfi.

Ekkor Jézus ezt mondta: „Ne ölj! Ne kövess el házasságtörést! Ne lopj! Ne

tanúskodj hamisan! 19Tiszteld apádat és anyádat!* Szeresd embertársaidat,

mint saját magadat!”*

20A fiatalember erre így szólt: „Ezeket mind megtartottam. Mi hiányzik

még az életemből?”

21Jézus ezt mondta neki: „Ha tökéletes akarsz lenni, akkor menj, add el

mindened amid van, és oszd szét a szegények között! Ezáltal kincsed lesz a

mennyben. Azután gyere, és kövess engem!”

22Amikor a fiatalember ezt meghallotta, szomorúan elment, mert nagyon

gazdag volt.

23Jézus ekkor így szólt tanítványaihoz: „Igazán mondom nektek: nehezen

mennek be a gazdagok a mennyek királyságába. 24Bizony azt mondom

nektek: könnyebb egy tevének átmenni a tű fokán, mint egy gazdag

embernek bemenni az Isten királyságába.”

25A tanítványok nagyon meglepődtek, amikor ezt meghallották. Meg is

kérdezték: „Hát akkor ki üdvözülhet?”

26Jézus rájuk nézett, és ezt mondta: „Az emberek semmit sem tudnak ezért

tenni. Istennek viszont minden lehetséges.”

27Ezután Péter szólalt meg, és ezt mondta: „Mi mindent otthagytunk, és

követtünk téged. Velünk mi lesz?”

28Jézus így felelt: „Igazán mondom nektek: az új világban az Emberfia*

dicsőséges trónján fog ülni. Akkor majd ti is, akik követtek engem, tizenkét

trónon ültök majd, hogy Izrael* tizenkét törzse felett bíráskodjatok.

29Minden ember, aki elhagyja értem a házát, testvéreit, apját, anyját,

gyermekeit vagy szántóföldjeit, százszor annyit kap vissza, és örök élete lesz.

30De sok elsőből lesz utolsó, és sok utolsóból lesz első.”

Jézus története a szőlőmunkásokról

201„A mennyek királysága egy olyan gazdához is hasonlítható, aki korán

reggel kiment, hogy munkásokat fogadjon a szőlőjébe. 2Megegyezett a

munkásokkal, hogy napi egy ezüstpénzt fizet nekik, majd kiküldte őket

a szőlőjébe.

3Reggel kilenc óra körül ismét kiment a piactérre. Látta, hogy van még ott

néhány ember, aki csak áll, és nem csinál semmit. 4Így szólt hozzájuk:

»Menjetek ki ti is a szőlőmbe, és megfelelő fizetést kaptok tőlem.« 5Ők pedig elmentek.

Dél körül, majd délután három óra körül újra kiment, és ugyanígy tett.

6Amikor délután öt óra körül ismét kiment a piactérre, újabb embereket

19:18–19 idézet: 2Móz 20:12–16; 5Móz 5:16–20. 19:19 idézet: 3Móz 19:18. 19:28 Izrael Ere -

detileg a zsidó népet jelentette, de ezt a nevet használják Isten embereinek összefoglaló neveként is.

MÁTÉ 20:7–23

34

talált, akik ott álltak. Megkérdezte tőlük: »Hát ti miért álltok itt egész nap?

Miért nem csináltok semmit?«

7Ők ezt válaszolták: »Azért, mert minket még senki sem fogadott fel«.

»Menjetek ki ti is a szőlőmbe!« — mondta nekik.

8Amikor aztán beesteledett, így szólt a szőlő ura a munkások vezetőjéhez:

»Hívd ide a munkásokat, és fizesd ki a bérüket! Az utolsókkal kezdd, és az

elsőket fizesd ki utoljára!«

9Odamentek hát azok, akik csak öt óra körül kezdték a munkát.

Mindegyikük egy ezüstpénzt kapott. 10Amikor az elsők következtek, azt

remélték, hogy ők majd többet kapnak. De ugyanúgy egy-egy ezüstpénzt

kaptak ők is. 11Amikor átvették a pénzt, panaszkodni kezdtek a gazdának.

12»Akik utoljára jöttek, azok csak egy órát dolgoztak« — mondták. »Te

azonban ugyanannyit fizettél nekik, mint nekünk, pedig mi egész nap

keményen dolgoztunk a forró napon!«

13Ő pedig így felelt: »Barátom! Nem vagyok igazságtalan veled. Hiszen

megegyeztünk, hogy egy ezüstpénzt fizetek neked. 14Fogd tehát, ami a tiéd,

és menj el! Én ugyanis ennek az utolsóként érkezett munkásnak is

ugyanannyit akarok adni, mint neked. 15Vagy talán nincs jogom azt tenni a

saját pénzemmel, amit akarok? Irigy vagy, mert én jót teszek ezekkel az

emberekkel?«

16Hát, így lesz sok utolsóból első, és sok elsőből utolsó.”

Jézus a haláláról beszél

(Mk 10:32–34; Lk 18:31–34)

1 7 Jézus Jeruzsálem felé tartott. Útközben félrehívta a tizenkét

tanítványt, és így szólt hozzájuk: 18„Jól figyeljetek! Most fölmegyünk

Jeruzsálembe. Az Emberfiát* átadják a főpapoknak* és a törvénytanítók-

nak. Halálra ítélik, 19és átadják a nem zsidó emberek kezébe, hogy azok

kigúnyolják, megostorozzák és keresztre feszítsék őt. A harmadik napon

azonban fel fog támadni.”

Egy anya egy különleges szívességet kér Jézustól

(Mk 10:35–45)

20Ezután odament hozzá a Zebedeus fiúk anyja fiaival együtt. Leborult

előtte, mert kérni akart tőle valamit.

21„Mit szeretnél?” — kérdezte tőle Jézus.

Az asszony így felelt: „Ígérd meg, hogy királyságodban az egyik fiam a

jobb, másik pedig a bal oldaladon fog ülni!”

22Jézus erre így válaszolt: „Nem tudjátok, hogy mit kértek! Ki tudjátok-e

inni a szenvedés poharát, amit nekem ki kell innom?”*

„Igen, ki tudjuk inni” — felelték.

23Jézus így folytatta: „Valóban ki fogjátok inni a szenvedés poharát. De azt, hogy ki ül majd a jobb és a bal oldalamon, nem én döntöm el. Azok ülnek

majd oda, akiknek mennyei Atyám ezt elkészítette.”

20:22 „Ki … kell?” Jézus ezzel a hasonlattal érzékeltette azoknak a borzasztó dolgoknak elfogadását, amelyek vele fognak történni.

35

MÁTÉ 20:24–21:11

24Amikor meghallotta ezt a többi tíz tanítvány, megharagudtak a két

testvérre. 25De Jézus odahívta őket magához, és így szólt: „Jól tudjátok, hogy a nem zsidó népek uralkodói hatalmaskodnak az embereken, és fontos

embereik szeretik a hatalmukat éreztetni velük. 26Közöttetek azonban ne így

legyen! Aki közületek nagy akar lenni, az legyen a szolgátok! 27Aki első akar lenni köztetek, az legyen a rabszolgátok! 28Az Emberfia* sem azért jött el a

földre, hogy neki szolgáljanak. Azért jött, hogy ő szolgáljon, odaadja az

életét, és ezáltal sok embert megmentsen.”

Jézus meggyógyít két vakot

(Mk 10:46–52; Lk 18:35–43)

29Amint elhagyták Jerikót, nagy tömeg követte Jézust. 30Két vak ült az út

szélén. Amikor meghallották, hogy Jézus megy el mellettük az úton,

kiáltozni kezdtek: „Uram, Dávid Fia*, segíts rajtunk!”

31A tömeg azonban mondta nekik, hogy maradjanak csendben. Erre ők

még hangosabban kiáltoztak: „Uram, Dávid Fia*, segíts rajunk!”

32Jézus erre megállt, megszólította őket, és megkérdezte: „Mit akartok? Mit

tegyek veletek?”

33Ők ezt felelték: „Uram! Szeretnénk újra látni!”

34Jézus megsajnálta őket, és megérintette a szemüket. Attól a pillanattól

újra láttak, és követték Jézust.

Jézus úgy vonul be Jeruzsálembe, mint egy király

(Mk 11:1–11; Lk 19:28–38; Jn 12:12–19)

211Jézus és tanítványai Jeruzsálemhez közeledve elértek az Olajfák

hegyéhez*, Betfagéba. Jézus ott előreküldte két tanítványát, és ezt

mondta nekik: 2„Menjetek be az előttetek levő faluba! Amint bementek,

találtok egy megkötött szamarat, és vele egy csikót. Oldjátok el, és

vezessétek ide hozzám! 3Ha valaki valamit szólna ezért, mondjátok azt neki,

hogy »az Úrnak van szüksége rá, de hamarosan visszaküldi.«”

4Ez azért történt így, hogy beteljesedjen, amit a próféta* mondott:

5 „Mondjátok meg Sion leányának:

»Királyod jön most hozzád

szelíden és szamáron ülve, teherhordó állat csikóján!«”

Zak 9:9

6A tanítványok el is mentek, és mindent úgy tettek, ahogyan Jézus

megmondta nekik. 7Elhozták a szamarat és a csikót, ráterítették felsőruhái-

kat, és Jézus ráült. 8Többen a tömegből az útra terítették felsőruhájukat.

Mások ágakat vágtak le a fákról, és azokat szórták az útra. 9Az emberek, akik előtte és utána mentek, így kiáltoztak:

„Hozsánna Dávid Fiának*!

Áldott, aki az Úr nevében jön!

Zsolt 118:26

Hozsánna a magasságban Istennek!”

10Amikor beért Jeruzsálembe, az egész város felbolydult. Mindenki ezt

kérdezgette: „Ki ez az ember?”

11A tömeg így válaszolt: „Jézus, a galileai Názáretből való próféta*.”

MÁTÉ 21:12–27

36

Jézus a Templomban

(Mk 11:15–19; Lk 19:45–48; Jn 2:13–22)

12Jézus ezután bement a Templomba*, és kizavart onnan mindenkit, aki ott

árult és vásárolt. Felborította a pénzváltók asztalait és a galambárusok

padjait is. 13Ezt mondta nekik: „Ezt mondja az Írás*: »Házamat imádság

házának nevezik majd.«* Ti azonban »rablók barlangjává« teszitek.*”

14Vakok és sánták mentek oda hozzá a Templomban*, és ő meggyógyította

őket. 15A főpapok* és a törvénytanítók látták a hatalmas dolgokat, amelyeket

Jézus tett. Hallották, hogy a kisgyermekek így kiáltoznak: „Hozsánna Dávid

Fiának*!” És mindezek miatt nagyon dühösek lettek.

16Megkérdezték Jézustól: „Hallod, hogy mit mondanak ezek?”

„Igen” — válaszolta Jézus. „Talán sohasem olvastátok az Írást: »Te tanítottad meg a gyermekeket és a csecsemőket, hogy szájukból dicséret jöjjön elő?«*”

17Ezzel otthagyta őket, kiment Jeruzsálemből Betániába, és ott töltötte az

éjszakát.

Jézus a hit erejét szemlélteti

(Mk 11:12–14, 20–24)

18Másnap korán reggel indult vissza Jeruzsálembe, s közben megéhezett.

19Meglátott egy fügefát az út mellett. Odament, de csak levelet talált rajta.

Ezért így szólt a fához: „Soha többé ne teremjen rajtad gyümölcs!” A fügefa

azonnal kiszáradt.

20Amikor a tanítványok ezt látták, csodálkozva kérdezték: „Hogyan szá-

radhatott ki ilyen gyorsan ez a fügefa?”

21Jézus így válaszolt: „Igazán mondom nektek: ha van hitetek és nem

kételkedtek, nem csak azt tehetitek meg, amit én tettem ezzel a fügefával.

Hanem ha ennek hegynek azt mondjátok: »Indulj el, és vesd magad a

tengerbe!«, akkor az is megtörténik majd. 22Isten mindent megad nektek,

amit hittel kértek tőle imádságban.”

A zsidó vezetők kétségbe vonják Jézus hatalmát

(Mk 11:27–33; Lk 20:1–8)

23Jézus ezután bement a Templomba*. Miközben ott tanított, a főpapok* és

a nép idős vezetői odajöttek hozzá. Megkérdezték: „Milyen hatalommal

teszed ezeket a dolgokat? Ki adta neked ezt a hatalmat?”

24Jézus így válaszolt nekik: „Én is kérdeznék tőletek valamit. Ha

válaszoltok rá, akkor én is megmondom, hogy milyen hatalommal teszem

mindezt. 25A kérdésem a következő: Az, hogy János* bemerítette* az

embereket, Istentől volt, vagy emberektől?”

Erre ők elkezdték megbeszélni egymás közt: „Ha azt válaszoljuk, hogy

Istentől, akkor megkérdezi majd: »Hát akkor miért nem hittetek neki?« 26Ha

viszont azt mondjuk, hogy emberektől, akkor félnünk kell az emberek

haragjától, hiszen Jánost mindenki prófétának* tartja.”

27Ezért azt mondták Jézusnak: „Nem tudjuk.”

Mire ő így felelt: „Akkor viszont én sem mondom meg nektek, hogy

milyen hatalommal teszem ezeket a dolgokat.”

21:13 idézet: Ézs 56:7. 21:13 idézet: Jer 7:11. 21:16 idézet: Zsolt 8:2 (Szeptuaginta).

37

MÁTÉ 21:28–46

Jézus története a két testvérről

28„Hát erről mit gondoltok? Egy embernek két fia volt. Odament az

idősebbhez, és ezt mondta neki: »Fiam, menj és dolgozz ma a szőlőmben!«

29Az így válaszolt: »Nem akarok kimenni.« De később mégis meggondolta

magát, és kiment.

30Odament a másik fiához is, és ugyanazt kérte tőle. Ő így válaszolt: »Igen,

uram, kimegyek«, de nem ment ki.

31Kettőjük közül melyik tette meg az apja akaratát?”

„Az idősebb” — válaszolták.

Jézus ezt mondta nekik: „Igazán mondom nektek: a vámszedők* és az

utcalányok előttetek mennek be a mennyek királyságába! 32Eljött hozzátok

János*, hogy elmondja nektek, hogyan kell helyesen élni, de ti nem hittetek

neki. A vámszedők és az utcalányok azonban hittek neki. És ti még akkor

sem gondoltátok meg magatokat, és akkor sem hittetek neki, amikor láttátok

mindezt megtörténni.”

Isten elküldi a Fiát

(Mk 12:1–12; Lk 20:9–19)

33„Most pedig hallgassatok meg egy másik történetet. Volt egy gazda, aki

szőlőt ültetett. Bekerítette, borprést* ásott, és őrtornyot épített a kertjébe.

Ezután mindezt bérbeadta szőlőmunkásoknak, és elutazott. 34Amikor eljött a

szüret ideje, elküldte szolgáit a munkásokhoz, hogy megkapja a termésből a

neki járó részt.

35A munkások azonban megfogták a szolgáit: az egyiket összeverték, a

másikat megölték, és volt, akit megköveztek. 36Ezután újabb szolgákat

küldött, többet, mint korábban, de azokkal is ugyanezt tették. 37Végül a fiát küldte el hozzájuk. Ezt gondolta magában: »A fiamat bizosan tisztelni

fogják.«

38Amikor azonban a munkások meglátták a fiút, azt mondták egymásnak:

»Ő az örökös! Gyertek, öljük meg, és akkor miénk lesz az örökség!« 39Ezért

megfogták, kidobták a szőlőn kívülre, és megölték.

40Mit gondoltok, mit tesz majd a szőlősgazda ezekkel a munkásokkal, ha

megérkezik?”

41A főpapok* és a nép idős vezetői így feleltek: „Kegyetlenül elpusztítja

őket. A szőlőjét pedig olyan munkásoknak adja ki, akik időben odaadják

majd a neki járó termést.”

42Jézus azt mondta nekik: „Biztosan olvastátok ezt az Írásokban*:

»Az a kő, amelyet az építők megvetettek, lett a sarokkő*.

Ez az Úr munkája, és csodálatos dolog látni ezt.«

Zsolt 118:22–23

43Igazán mondom nektek: Isten királysága el lesz véve tőletek. Olyan népé

lesz, akik Isten királyságához méltóan élnek. 44Aki ráesik erre a kőre, az

darabokra törik. Akire viszont ez a kő esik rá, azt szétmorzsolja.”*

45Amikor a főpapok* és a farizeusok* hallották Jézus történeteit,

megértették, hogy róluk beszél. 46El akarták fogni őt, de féltek az emberektől, mert azok prófétának* tartották Jézust.

21:44 Néhány görög kézirat nem tartalmazza ezt a verset.

MÁTÉ 22:1–23

38

Történet a vacsorára meghívottakról

(Lk 14:15–24)

221Jézus ezután ismét egy történetet mondott el az embereknek: 2„A

mennyek királysága hasonlít ahhoz a királyhoz, aki esküvői vacsorát

rendezett a fiának. 3Elküldte a szolgáit, hogy hívják össze a meghívottakat az ünnepi vacsorára. Ők azonban nem akartak eljönni.

4Ekkor más szolgákat küldött, és ezt üzente: »Mondjátok meg a

meghívottaknak: A vacsora elkészült, levágattam ökreimet és hízott

állataimat. Minden készen van: Gyertek el az esküvői vacsorára!«

5A meghívottak azonban nem hallgattak rá. Egyikük kiment a földjére, a

másik a kereskedésébe. 6Néhányan viszont elfogták a szolgáit, megverték és

megölték őket. 7A király emiatt nagyon mérges lett. Kiküldte a katonáit, akik megölték a gyilkosokat, a városukat pedig felégették.

8Majd így szólt a király a szolgáihoz: »Az esküvői vacsora készen áll, a

meghívottak azonban nem voltak rá méltók. 9Ezért menjetek ki az útkeresz-

teződésekhez! Hívjatok meg mindenkit az esküvői vacsorára, akit csak ott

találtok.« 10A szolgák ki is mentek az utakra, és mindenkit behívtak, akit csak találtak. Voltak köztük rosszak is és jók is. Így aztán megtelt a terem

vendégekkel.

11Amikor azonban a király bejött, hogy megnézze a vendégeket, észrevett

ott egy embert, aki nem esküvőhöz illő ruhában érkezett. 12»Barátom!« —

szólította meg a király. »Hogyan jöhettél ide esküvőhöz illő ruha nélkül?« Az csak hallgatott. 13A király erre megparancsolta a szolgáinak: »Kötözzétek meg kezét-lábát, és dobjátok ki a sötétségbe, ahol sírás és fogcsikorgatás lesz!«

14Mert sok ember kap meghívást, de kevés van kiválasztva.”

Néhány zsidó vallási vezető megpróbálja csapdába csalni Jézust

(Mk 12:13–17; Lk 20:20–26)

15Ekkor elmentek onnan a farizeusok*. Azt tervezték, hogy kérdésekkel

csalják csapdába Jézust. 16El is küldték hozzá néhány tanítványukat a Heródes-pártiakkal* együtt. Így szóltak Jézushoz: „Tanító! Tudjuk, hogy becsületes

ember vagy, és amit tanítasz, az igaz. Téged nem érdekel, hogy az emberek mit gondolnak, és számodra minden ember egyforma. 17Mondd el, mit gondolsz:

Helyesnek tartod-e, hogy adót fizessünk a császárnak*, vagy nem?”

18Jézus, jól látva gonosz szándékukat, így felelt: „Képmutatók*, miért

akartok próbára tenni engem? 19Mutassatok egy pénzérmét, amit az adó be-

fizetéséhez használnak!” Erre odanyújtottak neki egy ezüstpénzt*. 20„Kinek a

képe és kinek a felirata van ezen a pénzérmén?” — kérdezte tőlük.

21„A császáré” — felelték azok.

Jézus így folytatta: „Akkor adjátok oda a császárnak, ami a császáré.

Istennek pedig adjátok meg, ami Istené!”

22Amikor ezt meghallották, nagyon meglepődtek. Majd otthagyták Jézust,

és eltávoztak.

Néhány szadduceus megpróbál csapdát állítani Jézusnak

(Mk 12:18–27; Lk 20:27–40)

23Még aznap Jézushoz jött néhány szadduceus*. (A szadduceusok azt

mondják, hogy nincs feltámadás.) A következő kérdést tették fel neki:

39

MÁTÉ 22:24–46

24„Tanító! Mózes* azt mondta: ha egy férfi anélkül hal meg, hogy

gyermeket hagyna maga után, akkor a férfi testvérének kell feleségül

vennie az asszonyt* azért, hogy ő adjon utódot meghalt testvérének*.

25Volt nálunk hét fiútestvér. Az első megnősült, azután meghalt. Mivel

nem született gyermeke, testvére vette el feleségül az özvegyet.

26Ugyanez történt a második fiúval, majd a harmadikkal is, egészen a

hetedikig. 27Legutoljára meghalt az asszony is. 28A feltámadáskor a hét

közül kinek lesz a felesége? Hiszen azelőtt már mindegyiknek volt a

felesége.”

29Jézus ezt a választ adta nekik: „Tévedésben vagytok, mert nem

ismeritek sem az Írásokat*, sem Isten erejét. 30A feltámadás után ugyanis

senki sem nősül meg, és senki sem megy férjhez, hiszen mindenki olyan

lesz, mint a mennyei angyalok. 31Ami pedig a halottak feltámadását illeti,

nem olvastátok, amit Isten maga mondott nektek? 32»Én vagyok

Ábrahám*, Izsák* és Jákób* Istene.«* Ő azonban nem a halottak Istene,

hanem az élőké.”

33Amikor a tömeg ezt meghallotta, nagyon elcsodálkozott a tanításán.

Melyik a legfontosabb parancsolat?

(Mk 12:28–34; Lk 10:25–28)

34Amikor a farizeusok* meghallották, hogy Jézus olyan választ adott a

szadduceusoknak*, amire nem tudtak mit felelni, mindannyian összegyűl-

tek. 35Egyikük, aki jól ismerte a törvényt, próbára akarta tenni Jézust. Ezt kérdezte tőle: 36„Tanító, melyik a legfontosabb parancsolat a törvényben?”

37Ő így válaszolt: „»Szeresd a te Uradat, Istenedet teljes szíveddel, teljes

lelkeddel és teljes elméddel!«* 38Ez az első és legfontosabb parancsolat. 39A második ugyanannyira fontos, mint ez: »Szeresd úgy embertársaidat, mint

saját magadat!«* 40Ez a két parancsolat az egész törvény és a próféták*

írásainak alapja.”

Jézus kérdése a farizeusokhoz

(Mk 12:35–37; Lk 20:41–44)

41Amíg a farizeusok* együtt voltak, Jézus feltett nekik egy kérdést: 42„Mit

gondoltok a Krisztusról*? Kinek a fia?”

„Dávidé*” — felelték.

43Erre ezt mondta nekik: „Akkor miért nevezi őt Dávid a Szent Szellemtől*

vezetve Urának? Ugyanis ezt mondta Dávid:

44 »Így szólt az Úr az én Uramhoz:

Ülj a jobb oldalamra,

amíg minden ellenségedet hatalmad alá* vetem!«

Zsolt 110:1

45Ha tehát Dávid* Urának nevezi Krisztust*, akkor hogyan lehet a Krisztus

Dávid fia?” 46Erre azonban egyikük sem tudott válaszolni. Így attól a naptól

kezdve már senki sem merte őt kérdezgetni.

22:24 „vegye … asszonyt” 5Móz 25:5. 22:24 „nemzzen … testvérének” 1Móz 38:8.

22:32 idézet: 2Móz 3:6. 22:37 idézet: 5Móz 6:5. 22:39 idézet: 3Móz 19:18. 22:44 hatalmad alá Szó szerint: „lábaid alá”.

MÁTÉ 23:1–22

40

Jézus véleménye a vallási vezetőkről

(Mk 12:38–40; Lk 11:37–52; 20:45–47)

231Jézus ekkor a tömeghez és a tanítványaihoz szólt. 2Ezt mondta: „A

törvénytanítóknak és a farizeusoknak* van hatalmuk arra, hogy meg-

magyarázzák Mózes* törvényét. 3Ezért tegyetek meg és tartsatok be

mindent, amit csak mondanak nektek. A tetteiket azonban ne kövessétek,

mert csak tanítják a törvényt, de nem cselekszik azt! 4Szigorú szabályokat

állítanak föl, amelyeknek nehéz engedelmeskedni. Ráerőltetik más

emberekre, hogy tartsák be ezeket, ők maguk viszont meg sem próbálják

követni ezeket a szabályokat.

5Mindent azért tesznek, hogy az emberek lássák őket. Ezért tesznek

magukra nagyobb imadobozt*. Ezért hosszabítják meg imaruhájukat is. 6A

vacsorákon és a zsinagógákban* a főhelyeken szeretnek ülni. 7Szeretik, ha a

piactéren mindenki köszön nekik, és tanítónak szólítja őket.

8Ti azonban ne hívassátok magatokat tanítónak, mert csak egy tanító

van, ti pedig mindnyájan testvérek vagytok! 9Atyátoknak se szólítsatok

senkit a földön, mert egy Atyátok van a mennyben! 10De mesternek se szó-

líttassátok magatokat, mert csak egy mesteretek van, mégpedig a Krisztus*!

11Az lesz a legnagyobb köztetek, aki szolgál nektek! 12Aki magát

nagyobbnak tartja másoknál, az megaláztatik. Aki viszont megalázkodik

Isten előtt, az felemeltetik.

13Rossz lesz nektek, képmutató* törvénytanítók és farizeusok*! Mert

bezárjátok a mennyek királyságának ajtaját az emberek előtt. Ti magatok

nem mentek be rajta, és azokat sem engeditek be, akik megpróbálnak

bemenni. 14*

15Rossz lesz nektek, képmutató* törvénytanítók és farizeusok*!

Bejárjátok a tengert és a szárazföldet, hogy egyvalakit áttérítsetek a ti val-lásotokra. Miután pedig azt eléritek, kétszer gonoszabbá teszitek saját

magatoknál. Pedig már ti is olyan rosszak vagytok, hogy pokolra

kerültök.

16De rossz lesz nektek, vak vezetők! Ezt mondjátok: »Ha valaki a

Templomra* esküszik, annak nem kell megtartania az esküjét. Annak

viszont, aki a Templom aranyára esküszik, meg kell tartania azt.«

17Bolondok és vakok vagytok! Hát mi nagyobb? A Templom aranya, vagy

maga a templom, amely megszenteli az aranyat? 18Ezt is mondjátok: »Ha

valaki az oltárra* esküszik, annak nem kell megtartania esküjét. Aki

viszont az oltáron elhelyezett áldozati ajándékra esküszik, annak meg kell

tartania azt.« 19Vakok vagytok. Hát mi nagyobb? Az áldozati ajándék,

vagy az oltár, amely megszenteli az ajándékot? 20Aki az oltárra esküszik,

az mind az oltárra, mind a rajta levő dolgokra esküszik. 21Aki a

Templomra esküszik, az a Templomra, és minden benne levő dologra is

esküszik. 22Aki az égre esküszik, az Isten trónjára esküszik, és magára

Istenre, aki a trónon ül.

23:5 imadoboz Kis bőrdoboz, amelyben az Írás négy fontos igéjét tartották. A homlokra és a bal kézre szíjazva viselték, hogy ezzel mutassák meg, mennyire vallásosak. 23:14 Néhány görög kézirat hozzáteszi: „Jaj nektek képmutató törvénytanítók és farizeusok! Felélitek az özvegyek vagyonát, és hosszú imáitokkal vonjátok magatokra az emberek figyelmét. Mindezért súlyos büntetésben részesültök majd.” (Mk 12:40; Lk 20:47)

41

MÁTÉ 23:23–24:2

23Rossz lessz nektek, képmutató* törvénytanítók és farizeusok*! Mert

tizedet adtok a mentából, a kaporból és a köményből* is, de elhanyagoljátok

a törvény fontosabb tanításait: a becsületességet, a könyörületet és a hitet.

Pedig ezt is kell tenni, de azokat sem szabad elhanyagolni. 24Vak vezetők

vagytok. Kiszűritek a szúnyogot az italból, a tevét viszont lenyelitek.*

25Rossz lesz nektek, képmutató* törvénytanítók és farizeusok*! Mert ti csak

a poharak és az edények külsejét tisztítjátok meg, belül pedig ott marad a

sok csalással saját magatok örömére szerzett dolog. 26Te vak farizeus!

Tisztítsd meg először a pohár belsejét, hogy aztán a külseje is tiszta lehessen!

27Rossz lesz nektek, képmutató* törvénytanítók és farizeusok*! Olyanok

vagytok, mint a fehérre meszelt sírok*. Ezek kívülről ugyan szépnek

látszanak, belül azonban tele vannak a halottak csontjaival és mindenféle

mocsokkal. 28Ugyanígy ti is, csak kívülről, az emberek szemében látszotok

igaznak. Belül azonban tele vagytok képmutatással és gonoszsággal.

2 9 Rossz lesz nektek, képmutató törvénytanítók és farizeusok*!

Síremlékeket emeltek a prófétáknak*, az igazak sírját pedig feldíszítitek.

30Ezt mondjátok: »Ha őseink idejében éltünk volna, nem segítettünk volna

nekik abban, hogy megöljék a prófétákat.« 31Ezzel azonban megerősítitek,

hogy a próféták gyilkosainak a fiai vagytok. 32Végezzétek el, amit atyáitok

elkezdtek!

33Mérges kígyók! Nem menekülhettek meg az ítélettől és a pokoltól.

34Ezért tehát prófétákat*, bölcseket és törvénytanítókat küldök majd

hozzátok. Közülük néhányat megöltök és keresztre feszítetek, másokat a zsi-

nagógáitokban* megkorbácsoltok és városról városra üldöztök majd. 35Így

tehát felelősek lesztek minden igaz ember haláláért, akiket megöltek ezen a

földön: az igaz Ábel meggyilkolásától kezdve egészen Barakiás fia, Zakariás*

haláláig, akit a szenthely és az áldozati oltár* között öltek meg. 36Igazán

mondom nektek: mindezek meg fognak történni ezzel a nemzedékkel.”

Jézus figyelmezteti a jeruzsálemieket

(Lk 13:34–35)

37„Jeruzsálem, Jeruzsálem! Megölöd a prófétákat*, és halálra kövezed azokat,

akiket Isten küldött! Milyen sokszor akartam már összegyűjteni a gyermekeidet, ahogyan a tyúk a szárnyai alá gyűjti kiscsibéit. Ti azonban ezt nem akartátok.

38Most ezért teljesen elhagyatott lesz a ti házatok. 39Igazán mondom nektek: nem láttok engem addig, amíg ezt nem mondjátok: »Áldott, aki az Úr nevében jön!«”*

Jézus megjövendöli a Templom lerombolását

(Mk 13:1–31; Lk 21:5–33)

241Miután Jézus kijött a Templomból* és elindult, odaléptek hozzá a

tanítványai, hogy megmutassák neki a Templom épületeit. 2Ő azonban

így szólt hozzájuk: „Látjátok ezeket? Igazán mondom nektek: nem marad itt

kő kövön, mert mindent lerombolnak majd.”

23:23 menta, kapor, kömény Apró kerti fűszernövények. Csak a nagyon vallásos emberek voltak olyan gondosak, hogy ezekből is beszolgáltassák a tizedet. 23:24 „Kiszűritek … lenyelitek.” Jelen -

tése: „A legkisebb hibára odafigyeltek, de a legnagyobb bűnt elkövetitek.” 23:27 sír Itt: síremlék.

Fontos személyek emléke tiszteletére épült kis épületek. 23:35 Ábel, Zakariás A héber Ószövetségben elsőként és utolsóként meggyilkolt emberek. 23:39 idézet: Zsolt 118:26.

MÁTÉ 24:3–29

42

3Ezután leült az Olajfák hegyén*. A tanítványai pedig, amikor egyedül

voltak, odamentek hozzá, és megkérdezték tőle: „Mondd el nekünk, hogy

mikor történnek meg ezek! Mi jelzi majd az eljöveteledet, és a világ végét*?”

4Jézus erre így válaszolt nekik: „Vigyázzatok, nehogy valaki megtévesszen

titeket! 5Sokan jönnek majd az én nevemben, akik azt mondják magukról:

»Én vagyok a Krisztus*!«. Ezzel sok embert megtévesztenek majd.

6Háborúkról és háborús hírekről hallotok majd. Ettől azonban ne ijedjetek

meg! Ezeknek meg kell történniük, de ezzel még nem jön el a vég. 7Nemzet

nemzet ellen, és királyság királyság ellen támad majd. Sok helyen az

embereknek nem lesz mit enniük és földrengések lesznek. 8De mindez még

csak olyan lesz, mint a szülési fájdalmak kezdete.

9Akkor majd átadnak titeket, hogy megkínozzanak, sőt meg is ölnek

titeket, és minden nép gyűlölni fog titeket azért, mert hisztek bennem.

10Ekkor sokan elvesztik a hitüket, elárulják és gyűlölni kezdik egymást.

11Sok hamis próféta* is jön, és sok embert félrevezetnek majd. 12Mivel a

gonoszság megnövekszik, sok emberben kihűl a szeretet. 13Aki azonban

mindvégig kitart, az megmenekül. 14Az egész világon hirdetik majd az Isten

királyságnak örömhírét*, hogy ez tanúbizonyság legyen minden nép

számára. Csak akkor jön majd el a vég.

15Amikor látjátok majd, hogy a szent helyen megjelenik az az utálatos

dolog, ami pusztítást okoz*, amelyről Dániel próféta* szólt — aki olvassa,

értse ezt meg —, 16akkor mindenki, aki éppen Júdeában van, meneküljön a

hegyekbe! 17Ha valaki éppen a háztetőn van, ne jöjjön le, hogy kivigye a

dolgait! 18Aki a mezőn van, ne jöjjön vissza, hogy elvigye a ruháit! 19Rossz lesz azokban a napokban a gyermeket váró és szoptatós asszonyoknak!

20Azért imádkozzatok, hogy a menekülésetek ne télen vagy szombaton*

legyen! 21Olyan nagy lesz a nyomorúság abban az időben, amilyen nem volt

még a világ kezdete óta mostanáig, és nem is lesz ilyen újra. 22Ha Isten nem

rövidítené le azt az időszakot, senki nem menekülne meg. A kiválasztottak

miatt azonban lerövidül az az idő. 23Ha akkor valaki azt mondja nektek: »Itt

a Krisztus*«, vagy: »Ott van«, ne higgyetek neki! 24Akkor majd hamis

krisztusok és hamis próféták* jönnek, akik jeleket és csodákat* tesznek azért, hogy ha lehet, megtévesszék még az Isten választottait is. 25Emlékezzetek, én előre megmondtam nektek ezeket!

26Ha tehát valaki azt mondja nektek: »Krisztus* ott van a pusztában!«, ne

menjetek ki oda! Vagy ha így szólnak: »Krisztus a belső szobában van!«, azt

se higgyétek el! 27Mert amikor eljön az Emberfia*, az olyan lesz, mint az égen keleten felvillanó villám, amelyet még nyugaton is lehet látni. 28Ahol a

keselyűk* összegyűlnek, ott van a holttest.

29És ezek után a nyomorúságos napok után

»Elsötétül majd a nap,

a hold sem világít többé.

A csillagok lehullanak az égről,

és az ég erői is megremegnek.«

Ézs 13:10; 34:4

24:3 világ vége Szó szerint: „e kor vége” vagy „az idő vége”. 24:15 utálatos … okoz Dán 9:27; 11:31; 12:11. 24:24 csoda Itt: a Sátán ereje által cselekedett hatalmas tettek.

43

MÁTÉ 24:30–25:2

30Ekkor megjelenik az égen a jel, amely az Emberfia* eljövetelét mutatja.

Akkor a világon minden ember hangosan fog sírni. Látni fogják az

Emberfiát, amint eljön az ég felhőin hatalommal és nagy dicsőséggel.

31Hangos trombitaszóval elküldi angyalait az egész földre, hogy összegyűjt-

sék választottait a föld minden részéről.

32Tanulhattok a fügefa példájából: amikor gyenge hajtást hoz, majd pedig

leveleket, tudjátok, hogy közel van a nyár. 33Ugyanígy, amikor mindezeket

az eseményeket látjátok megtörténni, tudhatjátok, hogy az idő* közel van,

hamarosan eljön. 34Igazán mondom nektek, hogy ez a nemzedék* nem múlik

el addig, amíg mindez meg nem történik! 35Az ég és a föld elmúlik, az én

szavaim azonban nem múlnak el.”

Csak Isten tudja az időt

(Mk 13:32–37; Lk 17:26–30, 34–36)

36„De senki nem ismeri azt a napot és azt az órát. Még a mennyei angyalok,

sőt a Fiú sem, csak az Atya. 37Amikor az Emberfia* ismét eljön a földre, hasonló lesz a helyzet, mint Nóé idejében volt. 38Mert a vízözön előtti napokban is ettek, ittak, nősültek és férjhez mentek az emberek. Ez addig tartott, amíg Nóé

bement a bárkába. 39Az emberek addig nem tudták, mi fog történni, amíg a

vízözön oda nem ért, és el nem pusztította őket. Ugyanígy lesz, amikor az

Emberfia eljön a földre. 40Akkor két férfi közül, akik a mezőn dolgoznak, az

egyiket elviszik, a másik ott marad. 41Hasonlóképpen két asszony közül, akik a malomban* őrölnek, az egyiket elviszik, a másik ott marad.

42Ezért legyetek állandóan készen, mert nem tudjátok, melyik nap jön el

Uratok. 43Emlékezzetek erre: ha tudná a ház ura, hogy az éjszaka melyik

órájában jön a tolvaj, akkor ébren maradna. Nem engedné, hogy betörjön a

házába. 44Legyetek ezért ti is mindig készen! Mert az Emberfia* olyan órában

jön el, amikor nem várjátok!”

A jó és a gonosz szolga

(Lk 12:41–48)

45„Ki a hűséges és bölcs szolga? Az, akit azért rendelt a többi szolgája fölé az ura, hogy idejében odaadja nekik az ételüket. 46Boldog az a szolga, akit az ura, amikor hazajön, ebben a munkában talál! 47Igazán mondom nektek: ura

meg fogja bízni egész vagyona kezelésével. 48Ha azonban a szolga gonosz,

azt mondja magában: »Késik az uram.« 49Verni kezdi a szolgatársait és része-

gesekkel eszik és iszik együtt. 50Hazaérkezik ennek a szolgának az ura egy

napon, amikor nem várja, és amikor nem is gondolja. 51Kegyetlenül

megbünteti őt, és oda juttatja, ahová a képmutatók* kerülnek. Ott lesz majd

sírás és fogcsikorgatás.”

Történet tíz leányról

251„Azon a napon a mennyek királysága olyan lesz, mint amikor tíz

fiatal lány olajlámpással a kezében kiment a vőlegény elé. 2Közülük öt

24:33 idő Jézus egy olyan időpontról beszél, amikor valami nagyon fontos dolog fog történni.

Lukács evangéliumában azt mondja, hogy ez lesz az ideje Isten királysága eljövetelének (Lk 21:31).

24:34 ez a nemzedék vagy: „e nemzet polgárai”.

MÁTÉ 25:3–25

44

ostoba volt, öt pedig bölcs. 3Az ostobák csak a lámpásaikat vitték magukkal.

Olaj nem volt náluk. 4A bölcsek a lámpásaikkal együtt korsókban vittek

magukkal olajat is. 5Mivel a vőlegény késett, mindannyian elálmosodtak,

és elaludtak.

6Éjfélkor azonban kiáltás hallatszott: »Jön a vőlegény! Menjetek ki elé!«

7Erre azonnal felébredt mindegyik fiatal lány. Elkészítették lámpásaikat.

8Az ostobák azt mondták a bölcseknek: »Adjatok nekünk egy kis olajat, mert

különben kialszanak a lámpásaink.«

9Az bölcsek azonban így válaszoltak: »Nem tehetjük, mert akkor nem lesz

elég se nekünk, se nektek. Menjetek el inkább az olajárusokhoz, és vegyetek

magatoknak!«

10Amíg azonban az ostoba lányok elmentek vásárolni, megjött a vőlegény.

Azok a lányok, akik készen várták, bementek vele az esküvői vacsorára. Az

ajtót pedig bezárták.

11Később megérkezett a többi lány is. Kiáltozni kezdtek: »Uram! Uram!

Nyisd ki az ajtót nekünk!«

12A vőlegény azonban így válaszolt: »Igazán mondom nektek: Nem

ismerlek titeket!«

13Vigyázzatok tehát! Mert nem ismeritek sem a napot, sem az órát, amikor

az Emberfia* eljön!”

Történet három szolgáról

(Lk 19:11–27)

14„A mennyek királysága olyan, mint az az ember, aki mielőtt elutazott

volna külföldre, összehívta a szolgáit. Minden vagyonát rájuk bízta.

15Egyiküknek öt zacskó ezüstpénzt adott*, a másiknak két zacskót, a

harmadiknak pedig egyet. Mindenkinek képességei szerint adott. Ezután

elutazott. 16Aki az öt zacskó ezüstpénzt kapta, vállalkozásba fektette a pénzt, és újabb öt zacskó ezüstpénzt nyert vele. 17Aki kettőt kapott, ugyanígy tett, és nyert másik két zacskó ezüstpénzt. 18Aki viszont egyet kapott, elment, és

ásott egy gödröt. Oda rejtette el ura pénzét.

19Hosszú idő elteltével hazatért a szolgák ura. Kérte őket, hogy mondják

el, mit tettek a pézzel. 20Aki öt zacskó ezüstpénzt* kapott, öttel többet hozott vissza. Ezt mondta: »Uram, öt zacskó ezüstpénzt bíztál rám. Arra

használtam fel őket, hogy újabb ötöt szerezzek.«

21Az ura így szólt hozzá: »Jól van! Jó és megbízható szolga vagy! Hűséges

voltál ezen a kevésen, ezért ezentúl sokat bízok rád. Gyere, és örülj velem

együtt!«

22Ekkor az a szolga ment oda a gazdájához, aki két zacskó ezüstöt* kapott.

Ezt mondta: »Uram, két zacskó ezüstpénzt bíztál rám. Arra használtam föl a

pénzedet, hogy újabb két zacskó ezüstpénzt szerezzek vele.«

23»Jól van! Jó és megbízható szolga vagy! Hűséges voltál ezzel a kevésen,

ezért ezentúl sokat bízok rád. Gyere, és örülj velem együtt!«

24Azután jött az, aki egy zacskó ezüstpénzt* kapott. Ő így szólt: »Uram,

tudtam, hogy kemény ember vagy. Még ott is aratni akarsz, ahol nem

vetettél. Onnan is gyűjtesz, ahová nem szórtál magot. 25Féltem tőled, ezért

elmentem, és elrejtettem a földbe az ezüstpénzt, amit adtál nekem. Most

tessék, itt a pénzed.«

45

MÁTÉ 25:26–26:4

26Ekkor az úr azt mondta neki: »Te gonosz és lusta szolga! Tudtad, hogy

ott is aratok, ahol nem vetettem, és onnan is gyűjtök, ahová nem szórtam

magot. 27Akkor miért nem tetted bankba a pénzemet, hogy amikor

visszajövök, kamattal kapjam vissza?!

28Vegyétek hát el tőle azt az egy zacskó ezüstpénzt*! Adjátok oda annak,

akinek tíz zacskó ezüstpénze van!« 29Mindenki, aki felhasználja azt, amije

van, még többet fog kapni. Attól pedig, aki nem használja föl azt, amije van, mindent elvesznek majd. 30Azt a haszontalan szolgát pedig dobjátok ki a

sötétségbe. Ott lesz majd sírás és fogcsikorgatás!”

Az Emberfia megítéli az embereket

31„Amikor az Emberfia* eljön dicsőségében, az összes angyalával, akkor

leül dicsőséges trónjára. 32Akkor minden nemzet összegyűlik elé, és ő ket-

téválasztja őket, ahogyan egy pásztor elválasztja a juhokat a kecskéktől. 33A juhokat a jobb oldalára, a kecskéket pedig a bal oldalára állítja.

34Ezután a király így szól majd a jobb oldalán állókhoz: »Gyertek, Atyám

áldottai! Örököljétek azt az királyságot, amit Isten a világ kezdete óta

elkészített nektek! 35Mert amikor éhes voltam, enni adtatok nekem. Amikor

szomjas voltam, inni adtatok. Amikor idegen voltam, vendégül láttatok.

36Amikor nem volt ruhám, adtatok nekem. Amikor beteg voltam, gondos-

kodtatok rólam. Amikor börtönben voltam, meglátogattatok.«

37Erre így felelnek majd az igaz emberek: »Uram, mikor volt az, amikor

éhesnek láttunk téged és megetettünk téged? Mikor volt az, hogy

szomjasnak láttunk téged, és inni adtunk neked? 38Mikor láttunk téged

idegennek, és adtunk neked szállást? Mikor láttunk téged ruha nélkül, és

adtunk neked ruhát? 39Mikor láttunk betegnek vagy börtönben, hogy

elmehettünk volna hozzád?«

40Akkor a király így válaszol majd erre: »Igazán mondom nektek: amikor

megtettétek a legkisebb testvéreim egyikével, velem tettétek meg.«

41Ezután pedig így szól majd a király a bal oldalán állókhoz: »Menjetek

előlem, átkozottak, az ördögnek és az ő angyalainak elkészített örök tűzre!

42Mert éhes voltam, de nem adtatok enni. Szomjas voltam, de ti nem adtatok

inni. 43Idegen voltam, de ti nem adtatok szállást. Nem volt ruhám, de ti nem

öltöztettetek fel. Beteg voltam, börtönben voltam, de ti nem látogattatok meg.«

44Ők is ugyanazt fogják tőle kérdezni: »Uram, mikor láttunk téged

éhesnek, szomjasnak vagy idegennek? Mikor láttunk téged ruha nélkül,

betegen vagy börtönben, és nem segítettünk neked?«

45Akkor a király így válaszol nekik: »Igazán mondom nektek: amikor nem

tettétek meg a legkisebb testvéreim egyikével, velem nem tettétek meg.«

46Ezek elmennek az örök büntetésre. Az igazak pedig az örök életre mennek.”

A zsidó vezetők Jézus megöletését tervezik

(Mk 14:1–2; Lk 22:1–2; Jn 11:45–53)

261Miután Jézus elmondta mindezeket, így szólt a tanítványaihoz:

2„Mint tudjátok, holnapután lesz a Pászka ünnepe*. Akkor az

Emberfiát* átadják ellenségeinek, és keresztre feszítik.”

3Ekkor a főpapok* és a nép idős vezetői összegyűltek Kajafás főpap

palotájának udvarában. 4Tervet készítettek, hogy csapdába csalják, elfogják

MÁTÉ 26:5–24

46

és megöljék Jézust. 5Mindamellett ezt mondták: „Ne az ünnep alatt történjen,

nehogy fellázadjon a nép!”

Egy asszony különleges tette

(Mk 14:3–9; Jn 12:1–8)

6Amikor Jézus Betániában éppen a leprás* Simon házában volt, 7egy

asszony ment oda hozzá. Egy alabástrom* edényben drága, illatos olajat

hozott. Az olajat Jézus fejére öntötte, amíg Jézus az asztalnál volt.

8Amikor a tanítványok ezt meglátták, mérgesek lettek. Azt kérdezték:

„Mire jó ez a pazarlás? 9Eladhattuk volna sok pénzért, és a pénzzel segíthet-

tünk volna a szegényeken.”

10Jézus azonban tudta, hogy miről beszélnek. Így szólt hozzájuk: „Miért

bántjátok ezt az asszonyt? Hiszen jó dolgot tett velem! 11Szegények mindig

lesznek köztetek.*Én azonban nem leszek mindig veletek. 12Amikor ez az

asszony a testemre öntötte az illatos olajat, azzal már a temetésemet

készítette elő. 13Igazán mondom nektek: az egész világon, ahol csak hirdetni

fogják ezt az örömhírt*, azt is elmondják majd, amit ez az asszony tett, és

emlékezni fognak rá.”

Júdás Jézus ellenségévé válik

(Mk 14:10–11; Lk 22:3–6)

14Ekkor a tizenkét tanítvány egyike, Iskáriótes Júdás, elment a

főpapokhoz*. 15Ezt mondta nekik: „Mit adtok nekem, ha a kezetekre adom

Jézust?” Azok harminc ezüstpénzt ajánlottak fel neki. 16Attól kezdve Júdás

kereste a megfelelő alkalmat, hogy kezükre adja Jézust.

Jézus elfogyasztja a pászkavacsorát

(Mk 14:21–22; Lk 22:7–14, 21–23; Jn 13:21–30)

17A kovásztalan kenyér ünnepének* első napján tanítványai a következő

kérdéssel fordultak Jézushoz: „Mit szeretnél? Hol készítsük el neked a

pászkavacsorát* , hogy megehesd?”

18Ő így válaszolt: „Menjetek be a városba ahhoz az emberhez, akit

ismerek. Mondjátok meg neki, hogy azt üzeni a tanító: »Közel van már az

i d ő m . Ta n í t v á n y a i m m a l e g y ü t t a t e h á z a d b a n t a r t o m m e g a pászkavacsorát*.«” 19A tanítványok mindent úgy tettek, ahogyan Jézus

parancsolta nekik. Elkészítették a pászkavacsorát.

20Amikor beesteledett, Jézus asztalhoz ült tizenkét tanítványával. 21Evés

közben ezt mondta Jézus: „Igazán mondom nektek: egyikőtök el fog

engem árulni.”

22Erre ők nagyon szomorúak lettek, és egyenként megkérdezték tőle:

„Ugye nem én vagyok az, Uram?”

23Ő így válaszolt: „Aki velem együtt mártja kezét a tálba, az fog engem

elárulni. 24Az Emberfia* elmegy, ahogyan megírták róla az Írásban*. De

szörnyű lesz annak az embernek, aki elárulja az Emberfiát! Jobb lett volna

neki, ha meg sem született volna!”

26:11 „Szegények … köztetek” Lásd 5Móz 15:11.

47

MÁTÉ 26:25–41

25Ekkor megszólalt az áruló Júdás: „Ugye nem én vagyok az, tanító?” „De

bizony, te vagy az!” — válaszolta neki Jézus.

Az úrvacsora

(Mk 14:22–26; Lk 22:15–20; 1Kor 11:23–25)

26Miközben ettek, Jézus kezébe vette a kenyeret, és megáldotta azt.

Megtörte, odaadta a tanítványainak, és ezt mondta: „Vegyétek, és egyétek

meg! Ez az én testem!”

27Ezután egy pohár bort vett a kezébe. Hálát adott érte Istennek, majd

odaadta a tanítványainak. Ezt mondta: „Igyatok ebből mindnyájan, 28ez az

én vérem, amivel elkezdődik a szövetség. Ez a vér sok emberért lesz kiontva,

hogy a bűneik meg legyenek bocsátva. 29Igazán mondom nektek: mostantól

nem iszom ebből a borból addig a napig, amíg Atyám királyságában nem

iszom az újat veletek együtt.”

30Miután énekeltek Istennek, kimentek az Olajfák hegyére*.

Jézus megmondja, hogy tanítványai el fogják őt elhagyni

(Mk 14:27–31; Lk 22:31–34; Jn 13:36–38)

31Ott így szólt Jézus a tanítványaihoz: „Ma éjjel mindnyájan elveszítitek a

hiteteket bennem. Hiszen ezt mondja az Írás* is:

»Megölöm a pásztort, és a nyáj juhai szétszóródnak.«

Zak 13:7

32De a feltámadásom után előttetek megyek majd Galileába.”

33Ekkor megszólalt Péter: „Ha mások el is veszítik a hitüket benned, én

soha nem fogom!”

34Jézus azt mondta: „Igazán mondom neked: ma éjjel, mielőtt megszólal a

kakas, háromszor fogod letagadni, hogy ismersz engem.”

3 5 P é t e r a z o n b a n a z t m o n d t a : „ M é g h a v e l e d e g y ü t t k e l l e n e i s meghalnom, akkor sem tagadom le, hogy ismerlek téged.” A többi

tanítvány is ugyanezt mondta.

Jézus egyedül imádkozik

(Mk 14:32–42; Lk 22:39–46)

36Jézus ezután egy Gecsemáné nevű helyre ment tanítványaival. Ott így

szólt hozzájuk: „Ti üljetek le itt, amíg én elmegyek imádkozni!” 37Pétert és

Zebedeus két fiát azonban magával vitte. Szomorú és nyugtalan lett. 38Így

szólt Péterhez és Zebedeus két fiához: „A szomorúságom olyan nagy, hogy

majdnem megöl. Maradjatok itt, és maradjatok ébren velem együtt!”

39Majd kissé továbbment. Arccal a földre borult, és így imádkozott:

„Atyám! Ha lehetséges, hadd ne kelljen kiinnom a szenvedésnek ezt a

poharát*! De ne azt tedd, amit én akarok, hanem azt, amit te akarsz!”

40Ezután visszament a tanítványokhoz, és alva találta őket. Azt mondta

Péternek: „Hát még egy órát sem tudtatok velem együtt ébren maradni?

41Maradjatok ébren és imádkozzatok, hogy ne essetek kísértésbe! Mert a

szellem azt akarja tenni, ami jó, de a test gyenge.”

26:39 pohár Jézus a rá váró rossz dolgokról beszélt. Ezek vállalása olyan nehéz, mint például meginni egy pohár nagyon rossz ízű folyadékot.

MÁTÉ 26:42–63

48

42Ezután megint elment. Így imádkozott: „Atyám, ha nem lehetséges, hogy

ez a pohár eltávozzon tőlem és ki kell innom, akkor legyen minden a te

akaratod szerint!”

43Amikor visszament hozzájuk, megint alva találta őket, mert nem tudták

nyitva tartani a szemüket. 44Így aztán otthagya őket, és újból elment.

Harmadszor is ugyanazokkal a szavakkal imádkozott.

45Ezután odament a tanítványokhoz, és megkérdezte őket: „Még mindig

alszotok és pihentek? Eljött az idő, amikor az Emberfiát* bűnösök kezére

adják. 46Keljetek fel, és induljunk! Nézzétek, itt van, aki elárul engem!”

Jézus letartóztatása

(Mk 14:43–50; Lk 22:47–53; Jn 18:3–12)

47Jézus még beszélt, amikor odaért hozzá Júdás, a tizenkét tanítvány

egyike. Kardokkal és botokkal felfegyverzett nagy tömeg jött vele. A tömeget

a főpapok és a nép idős vezetői küldték. 48Az áruló megmondta nekik, hogy

mi lesz a jel: „Akit megcsókolok, ő az! Tartóztassátok le!” 49Júdás egyenesen Jézushoz ment. „Üdvözöllek, tanító!” — mondta, és megcsókolta őt.

50Jézus erre így felelt: „Barátom, tedd azt, amiért jöttél!”

Erre az emberek odamentek Jézushoz. Rátették a kezüket és elfogták őt.

51Ekkor Jézus kísérői közül az egyik a kardjáért nyúlt. Kihúzta, rácsapott

vele a főpap* szolgájára, és levágta a fülét.

52Jézus azonban rászólt: „Tedd csak vissza a kardodat a helyére! Aki

kardot ránt, kard által hal meg! 53Vagy talán azt hiszed, nem kérhetnék

Atyámtól akár tizenkét sereg* angyalt is? 54De akkor hogyan teljesednének

be az Írások, amelyek szerint mindennek így kell történnie?”

55Ezután pedig a tömeghez fordult. Ezt kérdezte tőlük: „Kardokkal és

botokkal jöttetek értem, hogy elfogjatok, mintha rabló lennék. Minden nap

ott ültem a Templomban* és tanítottam, és nem fogtatok el. 56Azért történt

minden így, hogy beteljesedjen, amit a próféták* megírtak.” Ezután minden

tanítványa otthagyta őt, és elmenekült.

Jézus a zsidó vezetők előtt

(Mk 14:53–65; Lk 22:54–55, 63–71; Jn 18:13–14, 19–24)

57Jézust elfogták, és Kajafás főpaphoz* vitték. Ott összegyűltek a törvény-

tanítók és a nép idős vezetői. 58Péter pedig távolról követte Jézust egészen a főpap udvaráig. Bement, és leült az őrök közé, hogy lássa, mi fog történni.

59A főpapok* és a tanács többi tagja hamis tanúkat próbáltak találni Jézus

ellen, hogy halálra ítélhessék őt. 60De nem találtak, pedig sok hamis tanú je-lentkezett. Végül előrement két férfi. 61Ezt mondták: „Ez az ember* azt

mondta: »Le tudom rombolni Isten Templomát*, és három nap alatt újra

felépítem.«”

62A főpap* erre fölállt, és ezt kérdezte Jézustól: „Miért nem felelsz semmit

arra, amivel ezek vádolnak?” 63Jézus azonban tovább hallgatott.

Ekkor a főpap* így folytatta: „Az élő Isten nevében parancsolom, hogy

mondd meg nekünk: Te vagy-e a Krisztus*, az Isten Fia?”

26:53 sereg vagy légió Kb. 6000 főből álló katonai egység. 26:61 Ez az ember Jézus. Az ellenségei elkerülték nevének használatát.

49

MÁTÉ 26:64–27:8

64Jézus ezt mondta neki: „Én vagyok, ahogyan mondtad! De elmondom

nektek: mostantól kezdve meglátjátok az Emberfiát* Isten jobb oldalán ülni.

És meglátjátok, hogy eljön az ég felhőin.”

65A főpap* erre megszaggatta a ruháját. Így szólt: „Ez az ember Istent

gyalázta! Több tanúra nincs is szükségünk. Mindnyájan hallottátok, amit

Isten ellen mondott. 66Mit gondoltok?”

Azok ezt válaszolták: „Bűnös, és meg kell halnia!”

67Ezután az emberek az arcába köptek, ököllel ütötték. 68Mások

megpofozták és ezt mondták: „Most prófétáld meg nekünk, Krisztus*, hogy

ki ütött meg téged!”

Péter fél megmondani, hogy ismeri Jézust

(Mk 14:66–72; Lk 22:56–62; Jn 18:15–18, 25–27)

69Péter ezalatt ott ült a főpap* udvarán. Odament hozzá egy szolgálólány,

és így szólt: „Te is a galileai Jézussal voltál.”

70De Péter ezt mindenki előtt letagadta. Ezt mondta: „Nem tudom, miről

beszélsz.”

71Amikor aztán Péter kiment a kapuba, meglátta őt egy másik szolgáló-

lány. Az így szólt a többiekhez: „Ez a férfi a názáreti Jézussal volt.”

72Péter letagadta, sőt még esküvel* is megerősítette: „Nem ismerem azt

a férfit!”

73Rövid idő múlva azok, akik ott álltak, odamentek Péterhez. Így

szóltak hozzá: „Te tényleg közéjük tartozol. Megismerünk arról, ahogy

beszélsz.”

74Péter erre átkozódni kezdett, és esküvel* fogadta: „Nem ismerem azt a

férfit!” Abban a pillanatban megszólalt a kakas. 75Péternek akkor eszébe

jutott, amit Jézus korábban mondott neki: „Mielőtt a kakas megszólal,

háromszor fogod letagadni, hogy ismersz engem.” Akkor kiment onnan, és

keservesen sírni kezdett.

Jézust Pilátushoz viszik

(Mk 15:1; Lk 23:1–2; Jn 18:28–32)

271Amikor eljött a reggel, a főpapok* és a nép idős vezetői összegyűltek.

Elhatározták, hogy megölik Jézust. 2Ezután megkötözték, Pilátushoz, a

római helytartóhoz vezették és átadták neki.

Júdás öngyilkossága

(ApCsel 1:18–19)

3Júdás, aki elárulta Jézust, látta, hogy Jézust halálra ítélték. Megbánta azt, amit tett. Visszavitte a harminc ezüstpénzt a főpapokhoz* és az idős vezetőkhöz. 4Ezt mondta: „Bűnt követtem el, mert ártatlan embert árultam el és adtam halálra.”

Azok így feleltek: „Mi közünk van nekünk ehhez? Ez a te dolgod.”

5Akkor Júdás beszórta a Templomba* az ezüstöket. Majd elment, és fel-

akasztotta magát.

6A főpapok* összeszedték a pénzt. Így szóltak: „A törvényünk tiltja, hogy

ezt a pénzt a Templom kincstárába tegyük. Arra lett ugyanis felhasználva,

hogy egy ember halálát megvegyék rajta.” 7Így tehát elhatározták, hogy

megveszik belőle a Fazekasmezőt az idegenek számára temetőnek. 8Ezért

MÁTÉ 27:9–26

50

nevezik azt a mezőt mind a mai napig Vérmezőnek. 9Így teljesedett be, amit

Jeremiás próféta* mondott:

„ Fogták a harminc ezüstöt, azt az összeget, amelyben Izrael népe

megegyezett, hogy fizetnek érte. 10Megvették rajta a Fazekasmezőt,

ahogyan azt megparancsolta nekem az Úr.”*

Pilátus kihallgatja Jézust

(Mk 15:2–5; Lk 23:3–5; Jn 18:33–38)

11Jézust ezután a római helytartó, Pilátus elé állították. A helytartó

megkérdezte tőle: „Te vagy a zsidók királya?”

„Úgy, ahogy mondod” — felelte Jézus.

12A főpapok* és az idős vezetők vádjaira azonban nem felelt semmit.

13Erre Pilátus így szólt Jézushoz: „Hát nem hallod, hogy mennyi

mindennel vádolnak?

14Ő azonban nem felelt neki egyetlen vádra sem. Ezen aztán Pilátus

nagyon elcsodálkozott.

Pilátus sikertelen kísérlete Jézus szabadon engedésére

(Mk 15:6–15; Lk 23:13–25; Jn 18:39–19:16)

15A Pászka ünnepének* idején a helytartó szabadon szokott engedni egy

rabot, akit a tömeg választott. 16Most is volt ott egy bűnöző, akit

Barabbásnak* hívtak. 17Pilátus megkérdezte az összegyűlt tömegtől: „Kit

akartok, hogy elengedjek? Barabbást vagy Jézust, akit Krisztusnak* hívnak?”

18Tudta ugyanis, hogy irigységből adták át neki Jézust.

19Mialatt Pilátus az ítélőszékben ült, felesége ezt üzente neki: „Ne

avatkozz ennek az igaz embernek az ügyébe, mert sokat szenvedtem miatta,

amikor ma éjjel róla álmodtam!”

20A főpapok* és az idős vezetők azonban rábeszélték a népet, hogy

Barabbás elengedését kérjék, Jézust pedig ítéljék halálra.

21A helytartó megkérdezte őket: „A két fogoly közül melyiket engedjem

szabadon?”

„Barabbást!” — válaszolták.

22Pilátus ekkor ezt kérdezte tőlük: „És mit tegyek Jézussal, akit

Krisztusnak* hívnak?”

Mindannyian ezt kiáltották: Feszíttesd keresztre!

23„Miért? Mi rosszat tett?” — kérdezte őket.

Ők pedig még hangosabban kiáltották: „Feszíttesd keresztre!”

24Pilátus látta, hogy semmire sem megy velük, sőt ebből még lázadás is

kitörhet. Ezért vizet hozatott. Az emberek előtt megmosta a kezét,* és így

szólt: „Nem vagyok felelős ennek az embernek a haláláért. Ez a ti dolgotok!”

25Erre mindenki ezt mondta: „Mi és a gyermekeink felvállaljuk a felelőssé-

get a haláláért!”.

26Akkor Pilátus szabadon engedte nekik Barabbást. Jézust pedig megkor-

bácsoltatta, majd átadta őt a katonáknak, hogy feszítsék keresztre.

27:10 „Fogták … Úr.” Lásd Zak 11:12–13; Jer 32:6–9. 27:16 Barabbás Néhány görög kézirat Barabbást „Jézus Barabbásnak” nevezi. 27:24 megmosta a kezét Pilátus ezt annak jeléül tette, hogy nem vállal részt az emberek tettében.

51

MÁTÉ 27:27–52

Pilátus katonái kicsúfolják Jézust

(Mk 15:16–20; Jn 19:2–3)

27Ezután a helytartó katonái a helytartói palotába vitték Jézust. Ott a többi katona is köréje gyűlt. 28Levetkőztették, és vörös köpenyt adtak rá. 29Tövises ágakból koszorút fontak, és azt tették a fejére. Egy nádszálat adtak a jobb

kezébe. Ezután térdre borultak előtte, és így gúnyolták: „Éljen a zsidók

királya!” 30Majd leköpdösték Jézust. Kezéből kivették a nádszálat, és elkezdték verni vele a fejét. 31Miután befejezték a gúnyolódást, levették a válláról a

köpenyt. Ismét ráadták a saját ruháit, majd elvitték, hogy keresztre feszítsék.

Jézus keresztre feszítése

(Mk 15:21–32; Lk 23:26–43; Jn 19:17–27)

32Miközben kifelé mentek a városból, találkoztak egy Simon nevű férfivel,

aki Ciréne városából származott. Arra kényszerítették őt, hogy vigye Jézus

keresztjét. 33Amikor odaértek arra a helyre, amelynek „Golgota”, azaz

„Koponyahely” volt a neve, 34epével* kevert bort adtak neki inni. Jézus,

miután megkóstolta, nem akarta meginni. 35Ezután keresztre feszítették őt.

Ruháira sorsot vetettek és így osztották el egymás között. 36Majd leültek és

őrizték őt. 37Ezután a feje fölé tették az ellene emelt vádiratot: „EZ JÉZUS, A ZSIDÓK KIRÁLYA!” 38Vele együtt keresztre feszítettek két bűnözőt is, az

egyiket a jobb oldalára, a másikat pedig a bal oldalára. 39Az emberek, akik

arra mentek, sértegették őt. Rázták a fejüket, 40és ezt mondták: „Te, aki azt mondtad, hogy le tudod rombolni a Templomot* és három nap alatt

felépíted, most mentsd meg magad! Ha Isten Fia vagy, gyere le a keresztről!”

41A főpapok* a törvénytanítókkal és az idős vezetőkkel együtt szintén

gúnyolták őt: 42„Másokat megmentett, de magát nem tudja megszabadítani?

Ha ő Izrael királya, jöjjön le a keresztről! Akkor majd hiszünk benne.

43Istenben bízott, lássuk, hogyan menti meg most Isten, ha akarja! Hiszen azt mondta: Isten Fia vagyok.” 44A vele együtt megfeszített bűnözők ugyanígy

gúnyolták Jézust.

Jézus halála

(Mk 15:33–41; Lk 23:44–49; Jn 19:28–30)

45Déli tizenkét órától délután háromig sötétség lett az egész vidéken.

46Három óra körül Jézus hangosan felkiáltott: „Éli, Éli, lamá sabaktáni?” Ez

azt jelenti: „Én Istenem, én Istenem, miért hagytál el engem?”*

47Néhány ember, aki ott állt, hallotta ezt, és így szólt: „Illést hívja!”*

48Közülük az egyik gyorsan elfutott, és hozott egy szivacsot. Ecetbe

mártotta, majd egy nádszálra tűzte. Felnyújtotta Jézusnak, hogy igyon belőle.

49Mások pedig azt mondták: „Lássuk, eljön-e Illés, hogy megszabadítsa őt!”

50Jézus ismét hangosan felkiáltott, és ezután meghalt*.

51Abban a pillanatban kettészakadt a templom függönye* felülről egészen

az aljáig. Rengett a föld, és a sziklák meghasadtak. 52A sírok megnyíltak, és 27:34 epe Valószínüleg borba kevert kábítószerek a fájdalom csillapítására. 27:46 idézet: Zsolt 22:2. 27:47 „Illést hívja!” „Én Istenem!” = „Éli” (héberül) vagy „Eloi” (arámul), amely nagyon hasonlóan hangzott Illés nevéhez. (Illés Isten ismert képviselője — prófétája — volt i.e. 850 körül.) 27:50 meghalt Szó szerint: „engedte, hogy a szelleme elhagyja”.

MÁTÉ 27:53–28:7

52

Isten emberei közül sokan, akik már meghaltak, feltámadtak. 53Miután Jézus

feltámadt a halálból, ezek kijöttek a sírokból, bementek a szent városba, és

ott sok embernek megjelentek.

54A százados és a katonák, akik Jézust őrizték, látták a földrengést és a

többi eseményt. Nagyon megijedtek, és ezt mondták: „Ez az ember valóban

Isten Fia volt!”

55Sok asszony volt ott, akik távolabbról figyeltek. Ők Galileától követték

Jézust, és gondoskodtak róla. 56Köztük volt a magdalai Mária, Mária, aki

Jakab és József anyja volt, és a Zebedeus fiúk anyja is.

Jézust sírba helyezik

(Mk 15:42–47; Lk 23:50–56; Jn 19:38–42)

57Amikor este lett, eljött egy Arimátia nevű városból való gazdag ember.

Józsefnek hívták. Ő maga is Jézus követője volt. 58Elment Pilátushoz, és

elkérte tőle Jézus testét. Pilátus elrendelte, hogy adják oda neki. 59József

elvitte a testet. Tiszta vászonlepedőbe csavarta, 60és elhelyezte azt saját, új sírjába, amelyet a sziklába vágatott. Ezután egy nagy követ hengerített a sír bejáratához, majd elment onnan. 61Ott volt magdalai Mária és a másik Mária

is, és a sírral szemben leültek.

Jézus sírját őrzik

62Másnap — az előkészület napja* után — a főpapok* és farizeusok*

mindannyian elmentek Pilátushoz. 63Így szóltak: „Uram, emlékszünk, hogy

ez a csaló még életében azt mondta: »A harmadik napon feltámadok.«

64Parancsold meg tehát, hogy három napig őrizzék a sírt, nehogy a

tanítványai odamenjenek, és ellopják a testet, aztán pedig azt mondják az

embereknek, hogy feltámadt a halálból. Ez az utóbbi csalás még rosszabb

lenne, mint az előző volt!”

65„Megkaphatjátok az őrizetet” — mondta Pilátus. „Őriztessétek a sírt,

ahogy csak tudjátok!” 66Azok el is mentek, lepecsételték a sír bejáratát elzáró követ, és őrséget állítottak a sírhoz.

Jézus feltámadásának híre

(Mk 16:1–8; Lk 24:1–12; Jn 20:1–10)

281A szombat* utáni nap volt a hét első napja. Ennek a napnak a

hajnalán a magdalai Mária és a másik Mária elmentek, hogy

megnézzék a sírt*.

2Abban a pillanatban erős földrengés lett, mert az Úr angyala leszállt az

mennyből. Elhengerítette a követ a sír elől, és ráült. 3A megjelenése olyan

volt, mint a villámlás. A ruhája hófehér volt. 4Az őrök annyira megijedtek az angyaltól, hogy reszketni kezdtek a félelemtől, és olyanok lettek, mint a

halottak.

5Így szólt az angyal az asszonyokhoz: „Ne féljetek! Tudom, hogy a keresztre

feszített Jézust keresitek. 6De nincs itt. Feltámadt a halálból, ahogy

megmondta. Gyertek csak, nézzétek meg azt a helyet, ahol feküdt! 7Azután

27:62 előkészület napja Péntek, a zsidó pihenőnap előtti nap.

53

MÁTÉ 28:8–20

pedig gyorsan menjetek el a tanítványaihoz! Mondjátok el nekik: »Jézus

feltámadt a halálból, és előttetek megy Galileába! Ott majd meglátjátok őt.«”

Majd ezt mondta az angyal: „Ne felejtsétek el, amit elmondtam nektek.”

8Az asszonyok gyorsan elmentek a sírtól. Bár féltek, mégis tele voltak

örömmel. Elfutottak, hogy elmondják mindezt a tanítványoknak. 9Ekkor

Jézus állt meg előttük és így köszöntötte őket: „Üdvözöllek titeket!” Az

asszonyok odamentek Jézushoz, megfogták a lábát, és imádták őt. 10Jézus

így szólt hozzájuk: „Ne féljetek! Menjetek el, mondjátok el a testvéreimnek,

hogy menjenek Galileába! Ott majd meglátnak engem.”

A zsidó vezetők értesítése

11Az asszonyok még úton voltak, amikor az őrség néhány tagja bement a

városba. Elmondták a főpapoknak*, hogy mi történt. 12Azok összegyűltek az

idős vezetőkkel, és kitaláltak egy tervet. Sok pénzt adtak a katonáknak, és

13ezt mondták nekik: „Mondjátok azt az embereknek, hogy éjjel, miközben

aludtatok, odamentek Jézus tanítványai, és ellopták a holttestét. 14Ha a

helytartó megtudja ezt a dolgot, mi majd meggyőzzük őt, és kimentünk

benneteket a bajból.” 15Az őrök elfogadták a pénzt, és mindent úgy tettek,

ahogyan megmondták nekik. Így aztán ez a történet mind a mai napig jól

ismert a zsidók között.

Jézus a tanítványaival beszél

(Mk 16:14–18; Lk 24:36–49; Jn 20:19–23; ApCsel 1:6–8)

16A tizenegy tanítvány elment Galileába. Elmentek arra a hegyre, ahová

Jézus mondta nekik. 17Amint meglátták Jézust, leborultak előtte és imádták

őt, bár néhányan kételkedtek. 18Jézus közel ment hozzájuk, és ezt mondta:

„Atyám minden hatalmat nekem adott a mennyben és a földön. 19Úgyhogy

menjetek el, és tegyetek tanítvánnyá minden népet! Merítsétek be* őket az

Atya, a Fiú és a Szent Szellem* nevében! 20Arra tanítsátok őket, hogy

megtartsák mindazt, amit parancsoltam nektek! És ne feledjétek: Én minden

nap veletek leszek, amíg a világ el nem múlik!”

54

Márk

evangéliuma

Jézus eljövetele

(Mt 3:1–12; Lk 3:1–9, 15–17; Jn 1:19–28)

11Ez az örömhírnek* a kezdete, amely Jézus Krisztusról*, Isten Fiáról szól*.

2Ézsaiás próféta* így írt erről:

„Elküldöm előtted követemet,

aki majd utat készít számodra.”

Mal 3:1

3 „Valaki kiált a pusztában:

»Készítsétek elő az Úr útját!

Tegyétek egyenessé ösvényeit!«”

Ézs 40:3

4Megjelent Bemerítő János a pusztában és bemerítette* az embereket.

Azt mondta nekik, hogy változtassák meg azt, ahogy gondolkodnak és

ahogy élnek, merítkezzenek be, hogy Isten megbocsássa a bűneiket.

5Kiment hozzá Júdea népe és a jeruzsálemiek is, ő pedig bemerítette őket

a Jordán folyóba, miután megvallották bűneiket. 6János teveszőrből

készült ruhát és derekán bőrövet hordott. Sáskát* és vadmézet evett. 7Ezt

hirdette: „Aki utánam jön, hatalmasabb nálam, és én még arra sem

vagyok méltó, hogy lehajoljak, és a saruja szíját kikössem. 8Én vízbe

merítelek be titeket, ő azonban Szent Szellembe* fog majd titeket

bemeríteni.”

Jézus bemerítkezése

(Mt 3:13–17; Lk 3:21–22)

9Abban az időben történt, hogy Jézus eljött Galilea tartomány Názáret

nevű városából, és János bemerítette* őt a Jordán folyóba. 10Amint feljött a

vízből, látta, hogy megnyílik a menny, és a Szent Szellem* galamb

formájában leszáll rá. 11Ezután egy hang hallatszott a mennyből: „Te vagy az

én szeretett Fiam, benned gyönyörködöm.”

Jézus megkísértése

(Mt 4:1–11; Lk 4:1–13)

12Ezután kivitte őt a Szent Szellem* a pusztába. 13Jézus negyven napig volt

azon a helyen, miközben a Sátán próbára tette őt. Vadállatok is voltak ott, és angyalok gondoskodtak róla.

1:1 Isten Fia Néhány görög másolat kihagyja ezeket a szavakat.

55

MÁRK 1:14–37

Jézus kiválasztja néhány tanítványát

(Mt 4:12–22; Lk 4:14–15; 5:1–11)

14Miután Jánost* elfogták, Jézus elment Galileába. Isten örömhírét*

hirdette: 15„Eljött az idő, és közel van az Isten királysága. Változtassátok meg ahogyan gondolkodtok és ahogy éltek, és higgyétek el az örömhírt!”

16Amikor Jézus egyszer a Galileai — tó partján járt, meglátta Simont* és

Andrást, Simon testvérét. Éppen hálót vetettek a tóba, ugyanis halászok

voltak. 17Jézus így szólt hozzájuk: „Kövessetek engem, és én emberhalásszá

teszlek titeket!” 18Ők azonnal otthagyták a hálóikat, és követték Jézust.

19Miután kissé továbbment, meglátta Jakabot, aki Zebedeus fia volt, és

testvérét, Jánost. Ők a hajóban voltak, és a hálóikat javítgatták. 20Jézus

azonnal elhívta őket is. Erre ők otthagyták apjukat, Zebedeust a hajóban levő

munkásokkal együtt, és követték őt.

Jézus meggyógyít egy embert, akiben gonosz szellem volt

(Lk 4:31–37)

21Ezután elmentek Kapernaum városába. A következő szombaton* Jézus

bement a zsinagógába* és tanított. 22Mindenki csodálkozott a tanításán, mert

nem úgy tanított, mint a törvénytanítók, hanem úgy, mint akinek hatalma

van. 23A zsinagógában éppen akkor ott volt egy ember, akiben gonosz szellem

volt. Ez az ember így kiáltott fel: 24„Mit akarsz tőlünk, názáreti Jézus?! Azért jöttél, hogy elpusztíts minket? Tudom, ki vagy te: az Isten Szentje!”

25Jézus ekkor ráparancsolt: „Hallgass, és menj ki belőle!” 26A gonosz

szellem* ekkor megrázta a férfit, majd hangos kiáltással kiment belőle.

27Ezen aztán mindenki elcsodálkozott, és egymást kérdezgették: „Milyen új

tanítás ez? Hatalommal parancsol a gonosz szellemeknek, és azok engedelmes-

kednek neki!” 28Gyorsan híre ment Jézus cselekedeteinek Galilea egész vidékén.

Jézus sok embert meggyógyít

(Mt 8:14–17; Lk 4:38–41)

29Miután kijöttek a zsinagógából*, Jakabbal és Jánossal együtt Simon és

András házához mentek. 30Simon anyósa lázasan feküdt. Ezt azonnal

megmondták Jézusnak. 31Jézus odalépett az asszonyhoz, megfogta a kezét,

és felállította. Az asszonynak elmúlt a láza, és szolgálni kezdett nekik.

32Este, miután lement a nap, betegeket vittek Jézushoz, és olyan

embereket, akikben gonosz szellem volt. 33Az egész város összegyűlt az ajtó

előtt. 34Jézus sok embert meggyógyított, akik különféle betegségekben

szenvedtek, és sok gonosz szellemet is kiűzött. A gonosz szellemeket

azonban nem engedte megszólalni, mert jól ismerték őt.

Jézus felkészül az örömhír hirdetésére

(Lk 4:42–44)

35Kora reggel, amikor még sötét volt, Jézus felkelt, kiment a házból egy

elhagyatott helyre, hogy imádkozzon. 36Simon és társai később kimentek

Jézus után, hogy megkeressék. 37Amikor rátaláltak, így szóltak hozzá:

„Mindenki téged keres!”

1:16 Simon Simon másik neve Péter volt. Lásd még 29, 36. versekben.

MÁRK 1:38–2:14

56

38De Jézus ezt mondta nekik: „Menjünk innen tovább a szomszédos falvakba

is, hogy ott is hirdethessem az örömhírt*, hiszen ezért jöttem.” 39El is ment, és bejárta egész Galileát. Tanított a zsinagógákban*, és kiűzte a gonosz szellemeket.

Jézus meggyógyít egy beteget

(Mt 8:1–4; Lk 5:12–16)

40Odament hozzá egy leprás*. Letérdelt Jézus előtt, és így kérte őt:

„Tudom, hogy meg tudnál gyógyítani engem, ha akarnál!”

41Jézus megsajnálta őt. Kinyújtotta a kezét, megérintette a leprást*, és így

szólt hozzá: „Akarom. Gyógyulj meg!” 42Erre azonnal elmúlt róla a lepra, és

teljesen egészséges lett.

43Jézus szigorúan figyelmeztette őt, és elbocsátotta. 44Ezt mondta neki:

„Vigyázz, senkinek se szólj erről! Hanem menj, és mutasd meg magad a

papnak!* Mózes* törvénye szerint vidd el az áldozatot tisztulásodért. Ez lesz a bizonyíték nekik arra, hogy meggyógyultál.” 45Az ember azonban elment,

és mindenfelé híresztelte és elmesélte, hogy mi történt. Ezért aztán Jézus

nem tudott többé nyíltan bemenni a városba. Elhagyatott helyeken tartózko-

dott, és az emberek mindenfelől odajöttek hozzá.

Jézus meggyógyít egy bénát

(Mt 9:1–8; Lk 5:17–26)

21Néhány nappal később Jézus visszatért Kapernaumba*. Hamar elterjedt

a híre, hogy otthon van. 2Olyan sokan gyűltek oda, hogy már az ajtó előtt

sem volt hely. Jézus Isten üzenetéről beszélt éppen nekik, amikor 3négy férfi érkezett, akik egy béna embert hoztak. 4A tömeg miatt nem tudtak Jézus

közelébe menni. Ezért megbontották a háztetőt, és nyílást vágtak rajta Jézus

fölött. Ezután leeresztették a bénát az ágyával együtt, amelyen feküdt. 5Jézus látva, hogy milyen nagy hitük van, így szólt a bénához: „Fiam, meg vannak

bocsátva bűneid.”

6Ült ott néhány törvénytanító is. Ők így gondolkodtak magukban:

7„Hogyan mondhat ilyet? Istent gyalázza! Hiszen senki nem bocsáthatja meg

a bűnöket, csakis Isten!”

8Jézus azonnal felismerte, hogy mit gondolnak magukban, ezért így szólt

hozzájuk: „Miért gondoltok ilyeneket magatokban? 9Melyik könnyebb? Azt

mondani a bénának: »Meg vannak bocsátva bűneid!«, vagy azt: »Kelj fel, fogd

az ágyadat és járj!?« 10De most azért, hogy megtudjátok, hogy az Emberfiának*

van hatalma arra, hogy megbocsássa a bűnöket itt a földön” — így szólt a

bénához: 11„Kelj fel, fogd az ágyadat, és menj haza!” 12A férfi felkelt, azonnal felemelte az ágyát, és mindenki szeme láttára kiment onnan. Mindnyájan elcsodálkoztak, dicsőítették Istent, és ezt mondták: „Sohasem láttunk még ilyet!”

Lévi (Máté) követi Jézust

(Mt 9:9–13; Lk 5:27–32)

13Jézus ezután ismét kiment a tó partjára. Az egész tömeg követte őt, ő

pedig tanította őket. 14Amikor onnan továbbment, meglátta Lévit, Alfeus

1:44 mutasd meg Mózes törvénye szerint a papnak kell megítélnie, hogy a zsidó ember meggyó-

gyult-e a leprából.

57

MÁRK 2:15–3:4

fiát, aki a vámnál ült. „Kövess engem!” — mondta neki Jézus. Lévi azonnal

felállt, és követte Jézust.

15Ezután Lévi házában asztalhoz ültek. Sok vámszedő* és bűnös evett

együtt Jézussal és a tanítványaival, mert sokan követték őt közülük.

16Amikor a farizeusok* közül néhány törvénytanító meglátta, hogy Jézus

bűnösökkel és vámszedőkkel eszik együtt, megkérdezték Jézus tanítványait:

„Hogy lehet az, hogy a vámszedőkkel és a bűnösökkel együtt eszik!?”

17Jézus meghallotta ezt, és így szólt az törvénytanítókhoz: „Nem az egész-

ségeseknek van szükségük orvosra, hanem a betegeknek. Nem azért jöttem,

hogy igaz embereket hívjak el, hanem hogy bűnösöket.”

Jézus nem olyan, mint a többi vallási vezető

(Mt 9:14–17; Lk 5:33–39)

18János* tanítványai és a farizeusok* böjtöltek*. Eljöttek néhányan

Jézushoz, és megkérdezték tőle: „Miért van az, hogy János tanítványai és a

farizeusok tanítványai is böjtölnek, a te tanítványaid viszont nem?”

19Ő pedig ezt válaszolta: „Böjtölhetnek-e* a vőlegény barátai, amíg velük van a vőlegény? Addig, amíg velük van a vőlegény, nem böjtölhetnek. 20De eljön az idő, amikor elviszik tőlük a vőlegényt. Akkor majd ők is böjtölni fognak.”

21„Senki nem varr foltot új anyagból régi ruhára. Ha mégis megteszi, az új

anyagból készült folt összemegy, kiszakít a régi anyagból, és így még

nagyobb lesz a szakadás! 22Senki nem tölt új bort régi tömlőkbe*. Ha valaki

mégis ezt teszi, az új bor szétszakítja a régi tömlőket, és kárba vész mind a bor, mind a tömlők. Az új bort új tömlőkbe kell tölteni!”

Néhány zsidó kritizálja Jézust

(Mt 12:1–8; Lk 6:1–5)

23Éppen szombat* volt, amikor Jézus és tanítványai egy gabonaföldön

mentek keresztül. A tanítványok útközben letéptek néhány kalászt. 24A

farizeusok* erre így szóltak Jézushoz: „Nézd! Miért tesznek a tanítványaid

olyat, amit szombaton nem szabad tenni?”

25Jézus ezt válaszolta nekik: „Sohasem olvastátok, hogy mit tett Dávid*,

amikor ő és a vele levők megéheztek és szükségben voltak? Bementek Isten

házába, amikor Abjátár volt a főpap*. 26Dávid evett az Istennek felajánlott

kenyerekből (amelyekből a törvény szerint csak a papok ehettek volna), és

még azoknak is adott belőle, akik vele voltak!”

27Végül ezt mondta Jézus: „A szombat lett az emberért, és nem az ember a

szombatért*. 28Az Emberfia* úr a szombat fölött is.”

Jézus meggyógyít egy béna kezű embert

(Mt 12:9–14; Lk 6:6–11)

31Jézus ismét bement a zsinagógába*. Volt ott egy béna kezű férfi. 2Mivel

éppen szombat* volt, figyelték Jézust, hogy meggyógyítja-e a férfit ezen a

napon, mert okot akartak találni, hogy vádolhassák őt. 3Jézus így szólt a

béna férfihoz: „Állj ide középre!”

4Majd megkérdezte a többieket: „Szabad-e szombaton a törvény szerint jót

vagy rosszat tenni, életet menteni vagy kioltani?” Ők azonban csendben

maradtak.

MÁRK 3:5–26

58

5Jézus haraggal nézett végig rajtuk, és sajnálta őket a makacsságuk miatt.

Majd a férfi felé fordulva így szólt: „Nyújtsd ki a kezed!” Ő kinyújtotta a kezét, és azonnal meggyógyult. 6A farizeusok* ekkor kimentek a zsinagógából*, és a

Heródes-pártiakkal* arról kezdtek tanácskozni, hogyan ölhetnék meg Jézust.

Sokan követik Jézust

7Jézus ezután tanítványaival a Galileai-tóhoz ment. Sokan követték őket

Galileából, Júdeából, 8Jeruzsálemből, Idumeából, a Jordán folyón túli terüle-

tekről, valamint Tírusz* és Szidón* vidékéről. Azért jöttek hozzá, mert

hallották, hogy milyen hatalmas dolgokat tett. 9Mivel nagyon sok ember volt

ott, Jézus szólt a tanítványainak, hogy készítsenek elő számára egy hajót,

hogy ne szorongassák őt az emberek. 10Nagyon sok embert meggyógyított.

Ezért mindazok, akiknek valamilyen betegségük volt, körülötte tolongtak,

mert meg akarták őt érinteni. 11A gonosz szellemek leborultak Jézus előtt,

amint meglátták őt. Így kiáltoztak: „Te Isten Fia vagy!” 12Ő azonban

szigorúan rájuk parancsolt, hogy ne mondják el az embereknek, kicsoda ő.

Jézus kiválasztja a tizenkét apostolt

(Mt 10:1–4; Lk 6:12–16)

13Jézus ezután fölment egy hegyre, és magához hívta azokat, akiket kivá-

lasztott. Azok oda is mentek hozzá. 14Közülük tizenkettőt apostoloknak

nevezett. Arra választotta ki őket, hogy állandóan vele legyenek, és hogy

elküldje őket, hogy elmondják Isten üzenetét az embereknek, 15és hogy

hatalmuk legyen a gonosz szellemek kiűzésére is. 16Ezt a tizenkét férfit

választotta ki Jézus: Simont, akinek a Péter nevet adta. 17Jakabot, Zebedeus

fiát, és testvérét, Jánost. Nekik a Boanerges nevet adta, ami azt jelenti:

mennydörgés fiai. 18Andrást, Fülöpöt és Bertalant, Mátét, Tamást és Jakabot,

Alfeus fiát, valamint Taddeust és Simont, a zélótát*. 19Végül pedig Iskáriótes Júdást, aki később elárulta őt.

Néhányan azt mondják, hogy Jézusban gonosz szellem van

(Mt 12:22–32; Lk 11:14–23; 12:10)

20Ezután Jézus elment egy házba. Ismét nagy tömeg gyűlt össze, úgy, hogy

ő és tanítványai még enni sem tudtak emiatt. 21Amikor ezt Jézus rokonai

megtudták, elmentek, hogy megfogják és elvigyék őt onnan. Az emberek

ugyanis azt mondták, hogy megbolondult.

22A Jeruzsálemből érkezett törvénytanítók is ezt mondták: „Belzebub van

benne! A gonosz szellemek fejedelmének segítségével űzi ki a gonosz

szellemeket!”

23Jézus ekkor magához hívta a törvénytanítókat, és történeteket mondott

nekik: „Ugyan hogy űzheti ki Sátán a Sátánt? 24Hiszen az a királyság,

amelyben megosztottság van, és önmaga ellen harcol, az a királyság nem

marad meg. 25Hasonlóképpen az a család, amelyben megosztottság van, és

önmaga ellen harcol, az a család nem marad meg. 26Így aztán ha Sátán

önmaga ellen támad, és meghasonlik önmagával, nem maradhat meg,

3:18 zélóta Szó szerint:”kananeus” Ennek az arám szónak a jelentése „fanatikus” vagy „buzgó.” A zélóták egy fanatikus, szélsőséges zsidó politikai csoport tagjai voltak.

59

MÁRK 3:27–4:12

hanem vége lesz! 27Ha valaki be akar törni egy erős ember házába, és el

akarja rabolni a dolgait, akkor előbb meg kell kötöznie őt, és csak azután

rabolhatja ki a házat. 28Igazán mondom nektek: Isten mindenféle bűnt

megbocsát az embereknek, és minden gyalázkodást, amit kimondanak. 29Aki

viszont a Szent Szellemet* gyalázza, az soha nem kap bűnbocsánatot, mert

olyan bűnt követett el, amelyet soha nem lehet megbocsátani.”

30Jézus azért mondta ezt, mert a törvénytanítók ezt mondták: „gonosz

szellem* van benne!”

Jézus követői az ő igazi családja

(Mt 12:46–50; Lk 8:19–21)

31Amikor anyja és testvérei odaértek a házhoz, megálltak odakint.

Beküldtek valakit Jézushoz, hogy hívja ki őt. 32A körülötte ülő emberek így

szóltak Jézushoz: „Nézd! Anyád, fiú és lánytestvéreid odakinn várnak, és

látni akarnak téged.”

33Jézus így válaszolt nekik: „Tudjátok, hogy valójában ki az én anyám, és

kik a testvéreim?” 34Végignézett a körülötte ülőkön, és így szólt: „Itt van az én anyám, és itt vannak az én testvéreim. 35Az az én fiútestvérem, lánytestvérem és anyám, aki Isten akaratát cselekszi.”

Történet a magvetőről

(Mt 13:1–9; Lk 8:4–8)

41Jézus ezután ismét a tó partján kezdett tanítani. Mivel nagyon sok ember

gyűlt össze körülötte, hajóba szállt és leült benne. Az emberek pedig a

tóparton voltak. 2Jézus sok mindenre történetek segítségével tanította az

embereket. Így szólt hozzájuk: 3„Figyeljetek rám! Egyszer egy magvető

kiment vetni. 4Vetés közben néhány mag az út mellé esett. Az odarepülő

madarak ezeket mind megették. 5Voltak olyan magok is, amelyek köves

földbe hullottak, ahol nem volt sok termőföld. Ezek gyorsan kihajtottak,

mert nem voltak mélyen a földben. 6Amikor felkelt a nap, megégette azokat,

és mivel nem volt gyökerük, hamarosan kiszáradtak. 7Voltak olyan magok is,

amelyek tövisek közé estek. Amikor a tövisek megnőttek, megfojtották, és

így azok nem hoztak termést. 8De azok a magok, amelyek jó termőföldbe

hullottak, miután kikeltek és felnőttek, jó termést hoztak: harmincszorosat,

hatvanszorosat, sőt még százszorosat is.”

9Ezután pedig így szólt: „Akinek van füle, hallja!”

Jézus elmondja, miért tanít történetek segítségével

(Mt 13:10–17; Lk 8:9–10)

10Amikor egyedül maradt, a körülötte állók a tizenkét apostollal együtt

kérdéseket tettek fel neki a történetekkel kapcsolatban.

11Így válaszolt nekik: „Nektek megadatott, hogy megismerjétek Isten ki-

rályságának titkát. Rajtatok kívül másoknak azonban mindent csak történe-

tekben mondok el, hogy

12 »nézzenek, de ne lássanak,

halljanak, de ne értsenek!

hogy ne forduljanak Istenhez

és bűneik ne legyenek megbocsátva!«”

Ézs 6:9–10

MÁRK 4:13–34

60

Jézus megmagyarázza a magvető történetét

(Mt 13:18–23; Lk 8:11–15)

13Azután így szólt hozzájuk: „Nem értitek ezt a történetet? Akkor hogyan

fogjátok megérteni a többit? 14A magvető Isten üzenetét veti. 15Néhány

ember olyan, mint az út szélére esett mag. Amikor meghallják Isten üzenetét,

a Sátán azonnal eljön, és ellopja a beléjük vetett üzenetet. 16Vannak olyanok, mint azok a magok, amelyeket köves földbe vetettek. Amikor ezek

meghallják Isten üzenetét, mindjárt nagy örömmel fogadják. 17Mivel azonban

nem gyökerezik meg bennük, csak rövid ideig marad meg. Amikor ugyanis

problémák vagy üldözés* éri őket Isten üzenete miatt, hamar elvesztik a

hitüket. 18Ismét mások olyanok, mint azok a magok, amelyeket tövises talajba

vetettek. Ők azok, akik meghallják ugyan az igét, 19de az élet gondjai, a

gazdagság csábítása, és sok más dolog utáni vágyakozás jön, és megfojtja

bennük Isten üzenetét, s így az ige nem teremhet gyümölcsöt* bennük.

20Végül vannak olyanok is, mint azok a magok, amelyeket jó földbe vetettek.

Ezek hallják és befogadják Isten üzenetét. Jó termést hoznak: néhányan har-

mincszorosat, mások hatvanszorosat, és vannak, akik százszorosat.”

Használnod kell azt, amit kaptál!

(Lk 8:16–18)

21Ezután megkérdezte őket: „Vajon miért veszik elő a lámpást? Azért,

hogy egy edény vagy az ágy alá tegyék? Nem azért, hogy a lámpatartóra

tegyék? 22Nincs olyan rejtett dolog, ami ismertté ne válna, és nincs titok, ami ki ne tudódna. 23Akinek van füle, hallja!”

24Aztán így szólt hozzájuk: „Gondoljátok át alaposan amit hallotok!

Amilyen mércével másoknak mértek, Isten is olyan mércével mér nektek.

Sőt, még többet is kaptok. 25Akinek ugyanis már van, az ezután még többet

kap. Akinek viszont nincs, attól még azt is elveszik, amije van.”

Jézus története az elvetett magról

26Majd így folytatta: „Isten királysága olyan, mint amikor egy ember

magot vet a földbe. 27Alszik és felkel, múlnak az éjszakák és a nappalok. A

mag pedig kikel és növekszik. A magvető pedig azt sem tudja, hogyan. 28A

föld magától hoz termést: először szára nő, majd kalászt hoz, végül pedig

magot terem a kalászban. 29Amikor beérett a termés, a gazda azonnal

levágja, mert elérkezett az aratás ideje.”

Isten királysága olyan, mint a mustármag

(Mt 13:31–32, 34–35; Lk 13:18–19)

30Ezután így szólt Jézus: „Mihez hasonlíthatjuk még Isten királyságát?

Vagy milyen történettel magyarázzuk meg? 31Olyan, mint egy mustármag.

Amikor elvetik, ez a mag minden más magnál kisebb. 32Ezután azonban

megnő, és nagyobb lesz minden más kerti növénynél. Olyan nagy ágakat

hajt, hogy az égi madarak is fészket rakhatnak rajta.”

33Még sok ehhez hasonló történettel tanította nekik Isten üzenetét. Annyit

mondott nekik, amennyit meg tudtak érteni. 34Történetek nélkül nem is

tanította őket. Amikor azonban egyedül maradt a tanítványaival, mindent

megmagyarázott nekik.

61

MÁRK 4:35–5:17

Jézus lecsendesíti a vihart

(Mt 8:23–27; Lk 8:22–25)

35Aznap, amikor este lett, így szólt tanítványaihoz: „Menjünk át a tó

másik partjára!” 36Otthagyták tehát a tömeget, és magukkal vitték Jézust a

hajóban, amiben volt. Más hajók is követték őt. 37Hirtelen erős szélvihar

támadt, és a hullámok becsaptak a hajóba, úgy, hogy az már majdnem

megtelt vízzel. 38Jézus azonban a hajó hátsó részében aludt egy párnán.

Felkeltették őt, és így szóltak hozzá: „Mester, nem érdekel, hogy

süllyedünk?”

39Erre ő felkelt, ráparancsolt a szélre, majd így szólt a vízhez: „Csendesedj le!” Ekkor elállt a szél, és nagy csend lett.

40Majd azt mondta nekik: „Miért féltek? Még mindig nincs hitetek?”

41De ők nagyon féltek, és ezt kérdezgették egymástól: „Kicsoda ő, hogy

még a vihar és a víz is engedelmeskednek neki?”

Jézus gonosz szellemektől szabadít meg egy embert

(Mt 8:28–34; Lk 8:26–39)

51Átértek a tó túlsó partjára, a gadaraiak* vidékére. 2Amikor Jézus kilépett

a hajóból, a sírok közül hirtelen odament hozzá egy férfi, akiben gonosz

szellem volt. 3Sírok közt lakott, és már senki nem tudta megkötözni, még

láncokkal sem. 4Gyakran megbilincselték és leláncolták, ő azonban elszakí-

totta a láncokat, és széttörte a bilincseket. Senki sem tudta őt megfékezni.

5Éjjel-nappal kiáltozott a sírok között és a hegyekben, és kődarabokkal

vagdosta magát össze.

6Már messziről észrevette Jézust, és odaszaladt hozzá. Leborult előtte, és

így kiáltott: 7„Mit akarsz tőlem, Jézus, a Magasságos Isten Fia? Isten nevében kérlek, ne kínozz engem!” 8Azért mondta ezt, mert Jézus azt parancsolta

neki: „Gonosz szellem, menj ki ebből az emberből!”

9Majd megkérdezte tőle: „Mi a neved?”

Az így válaszolt: „Légió*, mert sokan vagyunk.” 10Az ember könyörgött

Jézusnak, hogy ne küldje el őket arról a vidékről.

11Éppen ott legelt a közelben, a hegyoldalon egy nagy disznónyáj. 12A

gonosz szellemek így könyörögtek Jézusnak: „Küldj minket a disznókba,

hogy hadd mehessünk azokba!” 13Jézus megengedte nekik. Így a gonosz

szellemek kijöttek a férfiból, és belementek a disznókba. A nyáj pedig, amely körülbelül kétezer disznóból állt, lerohant a meredek lejtőn, egyenesen bele a tóba, és mind a vízbe fulladt.

14A nyájat örzők elrohantak, és elvitték a hírt a városba és az egész

vidékre. Az emberek pedig eljöttek, hogy megnézzék, mi történt.

15Odamentek Jézushoz, és látták, hogy a férfi, akiben a gonosz szellemek

voltak, ott ül felöltözve és eszénél van. Ő, akiben korábban egy légiónyi

gonosz szellem volt! Amikor ezt meglátták, félni kezdtek. 16Akik látták,

elmondták az embereknek, hogy mi történt a férfival, akiben a gonosz

szellemek voltak, és a disznókkal. 17És az emberek arra kérték Jézust, hogy

menjen el a vidékükről.

5:1 gadarai Gadara területén, a Galileai-tó dél-keleti partján élő. 5:9 Légió Kb. 6000 főből álló katonai egység.

MÁRK 5:18–43

62

18Amikor Jézus beszállt a hajóba, a férfi, akiben korábban a gonosz

szellemek voltak, kérte, hogy ő is vele mehessen.

19Jézus azonban nem engedte meg neki, hanem így szólt hozzá: „Menj

haza a saját népedhez, és mondd el nekik, mit tett veled az Úr, és hogyan

könyörült meg rajtad!” 20A férfi el is ment, és mindenkinek elmondta a

Tízvárosban*, hogy milyen hatalmas dolgot tett vele Jézus. Ezen mindenki

elcsodálkozott.

Jézus életre kelt egy halott leányt és meggyógyít egy beteg asszonyt

(Mt 9:18–26; Lk 8:40–56)

21Amikor Jézus a hajóval ismét a tó túlsó partjához ért, nagy tömeg gyűlt

köré. Jézus ott maradt a tóparton. 22Odajött egy Jairus nevű férfi, a helyi

zsinagóga* egyik vezetője. Amikor meglátta Jézust, a lábához borult. Így

könyörgött neki: 23„A kislányom haldoklik. Kérlek, gyere el hozzánk, tedd rá

a kezedet, hogy meggyógyuljon és élhessen!”

24Jézus elment vele. Nagy tömeg követte és tolongott körülötte.

25Volt ott köztük egy asszony, akinek már tizenkét éve vérfolyása volt.

26Sok orvos kezelte, és sokat szenvedett. Mindenét orvosokra költötte,

mégsem lett jobban, sőt egyre rosszabbul lett. 27Amikor meghallotta, hogy

Jézus ott van, a tömegen át mögé került, és megérintette a köntösét. 28Ezt

gondolta ugyanis magában: „Elég, ha megérintem a ruháját, és meggyógyu-

lok.” 29Vérzése azonnal elállt, és érezte: teste meggyógyult. 30Jézus azonnal észrevette, hogy erő áradt ki belőle. Megfordult a tömegben és megkérdezte:

„Ki érintette meg a ruhámat?”

31A tanítványai így válaszoltak: „Látod, milyen nagy tömeg tolong

körülötted? És azt kérdezed, ki érintett meg?”

32Jézus azonban körbenézett, hogy meglássa azt, aki megérintette őt.

33Ekkor a meggyógyult asszony félelemtől reszketve, és tudva, hogy mi

történt vele, odajött hozzá. Leborult Jézus előtt, és elmondta neki a teljes

igazságot. 34Akkor Jézus így szólt hozzá: „Leányom, a hited megmentett

téged. Menj békével, és nem kell többé szenvedned!”

35Jézus még beszélt, amikor emberek érkeztek a zsinagóga* vezetőjének

házából, és így szóltak: „A lányod már meghalt. Miért fárasztod tovább a

tanítót?”

36Jézus azonban meghallotta, amit mondtak, és így szólt a zsinagóga

vezetőjéhez: „Ne félj, csak higgy!”

37Senkinek sem engedte meg, hogy vele menjen, csak Péternek, Jakabnak

és Jánosnak, Jakab testvérének. 38Amikor a zsinagóga* vezetőjének házához

értek, Jézus látta, hogy az emberek sírnak és hangosan jajgatnak. 39Bement,

és így szólt hozzájuk: „Mi ez a zűrzavar, és miért sírtok? A kislány nem halt meg, csak alszik.” 40Ők azonban kinevették őt. Ekkor mindenkit kiküldött, és

csak a gyermek apja és anyja, valamint a tanítványai maradhattak vele. Így

mentek be abba a szobába, ahol a gyermek volt. 41Ott Jézus megfogta a

gyermek kezét, és így szólt: „Talitha kúmi!” Ez azt jelenti: „Kislány, megpa-

rancsolom, hogy kelj fel!” 42A kislány, aki tizenkét éves volt, azonnal felkelt és elkezdett járkálni. Mindnyájan nagyon megdöbbentek. 43Jézus ekkor

szigorúan megparancsolta, hogy senkinek ne beszéljenek erről. Majd azt

mondta, hogy adjanak enni a kislánynak.

63

MÁRK 6:1–19

Jézus hazamegy

(Mt 13:53–58; Lk 4:16–30)

61Ezután Jézus elment onnan a saját városába, a tanítványai pedig követték

őt. 2Amikor elérkezett a szombat*, tanítani kezdett a zsinagógában*. Sokan

hallották, és nagy csodálkozással így szóltak: „Honnan tanulta mindezeket?

Miként kaphatott ekkora bölcsességet? Hogyan képes ilyen nagy csodákat

tenni? 3Hiszen csak egy ács, Mária fia; Jakab, József, Júdás és Simon testvére.

És itt élnek köztünk a húgai is!” Ezért nem tudták elfogadni őt.

4Jézus ezt mondta nekik: „Egy prófétát* mindenhol tisztelnek, csak a saját

városában, a rokonai között és a saját otthonában nem.” 5Nem is tudott ott

csodát tenni, csak néhány beteg embert gyógyított meg kezét rájuk helyezve.

6Nagyon elcsodálkozott a hitetlenségükön.

Ezután végigjárta a környező falvakat, és tanította az embereket.

Jézus kiküldi apostolait

(Mt 10:1, 5–15; Lk 9:1–6)

7Ezután magához hívta tizenkét tanítványát. Elkezdte kettesével kiküldeni

őket, és hatalmat adott nekik a gonosz szellemek* felett. 8Utasításokkal látta el őket: hogy egy vándorbot kivételével semmit se vigyenek magukkal az útra;

se kenyeret, se tarisznyát, se pénzt az övükben. 9Legyen rajtuk saru, de másik ruhát ne vigyenek magukkal. 10Továbbá ezt is mondta nekik: „Ha bementek

egy házba, maradjatok ott, amíg el nem hagyjátok a várost! 11Ha egy városban

nem fogadnak szívesen titeket vagy nem hallgatnak rátok, menjetek el onnan,

és még a port is verjétek le a lábatokról.*Ez figyelmeztetés lesz számukra.”

12A tanítványok pedig elmentek és hirdették az embereknek, hogy változ-

tassák meg ahogyan gondolkodnak és ahogyan élnek. 13Sok gonosz

szellemet űztek ki, sok beteget megkentek olajjal, és meggyógyítottak.

Heródes azt hiszi, hogy Jézus azonos Bemerítő Jánossal

(Mt 14:1–12; Lk 9:7–9)

14Hallott erről Heródes* király is, mert Jézus neve mindenfelé ismertté

vált. Sokan azt mondták: „Bemerítő János támadt fel a halálból, ezért

működnek benne a csodatevő erők.”

15Voltak, akik ezt mondták: „Ez az ember Illés*.”

Mások így szóltak: „Jézus egy olyan próféta*, mint amilyenek a régi

próféták voltak.”

16Amikor ezt Heródes* meghallotta, így szólt: „Az a János* támadt fel a

halálból, akit én lefejeztettem.”

Bemerítő János megöletése

17Ugyanis maga Heródes* adott parancsot arra, hogy fogják el Jánost*, és

vessék börtönbe. Heródiás miatt tette ezt, aki testvérének, Fülöpnek felesége volt. Heródes azonban feleségül vette őt. 18János pedig mindig ezt

mondogatta Heródesnek: „A törvény szerint nem helyes az, hogy a testvéred

feleségével élsz.” 19Heródiás ezért gyűlölte Jánost. Meg akarta ölni őt, de

6:11 „még … lábatokról” Figyelmeztetés. Azt jelenti, hogy nem beszélnek többé azokkal az emberekkel.

MÁRK 6:20–43

64

nem tudta, 20mert Heródes félt Jánostól. Heródes tudta, hogy János igaz és

szent ember, ezért megvédte őt. Gyakran zavarba jött, amikor János

beszédeit hallotta, mégis szívesen hallgatta őt.

21De egyszer eljött az alkalmas idő Heródiás számára. Születésnapján

Heródes* vacsorát adott főembereinek, hadvezéreinek és Galilea más fontos

embereinek. 22Amikor Heródiás lánya bejött és táncolt, nagyon megtetszett

Heródesnek és vendégeinek.

Ezért így szólt a király a lányhoz: „Kérj tőlem, amit csak akarsz, és

megadom neked.” 23Meg is esküdött neki: „Bármit kérsz, megadom neked,

legyen az akár királyságom fele is!”

24A lány kiment, és megkérdezte anyjától: „Mit kérjek tőle?” Az anyja így

válaszolt: „Kérd tőle Bemerítő János fejét!”

25A lány erre sietve visszatért a királyhoz és így szólt: „Azt akarom, hogy

most azonnal add oda nekem Bemerítő János fejét egy tálon!”

26A király erre nagyon szomorú lett, de mivel megesküdött rá a vendégek

előtt, nem akarta visszautasítani a lány kérését. 27Ezért a király azonnal

elküldött egy hóhért, hogy hozza oda János* fejét. Az el is ment, és lefejezte őt a börtönben. 28Egy tálon odahozta János fejét és átadta a lánynak. A lány

pedig az anyjához vitte. 29Amikor János tanítványai meghallották ezt,

eljöttek, elvitték a holttestét, és elhelyezték egy sírban.

Jézus több mint ötezer embernek ad enni

(Mt 14:13–21; Lk 9:10–17; Jn 6:1–14)

30Ezután Jézus köré gyűltek az apostolok, és elmondták neki mindazt,

amit tettek és tanítottak. 31Akkor Jézus így szólt hozzájuk: „Gyertek el velem egy csendes helyre, de csak ti magatok, és pihenjetek egy kicsit!” Ugyanis

annyi ember járt arra, hogy még arra sem volt lehetőségük, hogy egyenek.

32Így tehát hajóba szálltak, és elmentek egy csendes helyre. 33De sokan

látták, hogy elmentek, és felismerték őket. Ezért minden környező városból

szárazföldön futva tették meg az utat, és előbb odaértek, mint Jézus és a

tanítványai. 34Amikor Jézus kiszállt a hajóból, meglátta a nagy tömeget.

Megsajnálta őket, mert olyanok voltak, mint a pásztor nélküli juhok.

Úgyhogy sok mindenről kezdett el nekik tanítani.

35Addigra már beesteledett, ezért odajöttek hozzá a tanítványai, és így

szóltak: „Ez egy elhagyatott hely, és késő van már. 36Küldd el a népet, hogy

elmehessenek a környező településekre és falvakba. Hadd vegyenek

valamilyen ételt maguknak!”

37De Jézus erre így válaszolt: „Ti adjatok nekik enni!”

Ők ezt mondták: „Úgy gondolod, hogy vegyünk nekik kétszáz ezüstpénz*

értékű kenyeret, hogy enni adjunk nekik?”

38„Hány kenyeretek van?” — kérdezte tőlük. „Menjetek, és nézzétek meg!”

Miután megnézték, így szóltak: „Öt kenyerünk van, és két halunk.”

39Akkor megparancsolta a tanítványainak, hogy csoportokban ültessék le

az embereket a fűre. 40Azok le is ültek száz és ötven fős csoportokban.

41Jézus kézbe vette az öt kenyeret és a két halat, felnézett az égre, hálát adott Istennek, és megtörte a kenyereket. Majd átnyújtotta tanítványainak, hogy

adják át a népnek. Ezután a két halat is szétosztotta közöttük. 42Mindenki

evett belőle, és jóllaktak. 43Evés után tizenkét kosár maradékot gyűjtöttek

65

MÁRK 6:44–7:7

össze a kenyérből és a halból. 44Ötezer volt azoknak a férfiaknak a száma,

akik ettek a kenyérből.

Jézus a vízen jár

(Mt 14:22–33; Jn 6:16–21)

45Jézus ezután arra kérte a tanítványait, hogy szálljanak hajóba, és

menjenek át a tó túlsó partjára Betsaidába, mialatt ő elküldi a népet.

46Miután otthagyta a tömeget, felment a hegyre imádkozni.

47Eljött az este, a hajó a tó közepénél járt. Jézus egyedül volt a parton.

48Látta, hogy a tanítványainak nehéz evezni, mert erős ellenszelük van.

Hajnalban, valamikor három és hat óra között, a tó vizén járva odament

hozzájuk. 49Éppen elment volna mellettük, amikor meglátták, hogy a tavon

jár. Azt hitték, hogy kísértet, és hangosan felkiáltottak, 50mert mindannyian látták őt, és nagyon megijedtek. Ő azonban rögtön megszólította őket:

„Bízzatok! Én vagyok. Ne féljetek!” 51Azután beszállt hozzájuk a hajóba, a

szél pedig elállt. A tanítványai pedig nagyon elcsodálkoztak ezen. 52És bár

látták, hogy Jézus hogyan sokasította meg a kenyeret, mégsem értették, mit

jelent, mert kemény volt a szívük.

Jézus sok embert meggyógyít

(Mt 14:34–36)

53Miután átkeltek a tavon, Genezáretben kötöttek ki. 54Amint kiszálltak a

hajóból, az emberek azonnal felismerték Jézust. 55Amikor meghallották,

hogy valahol megjelent, mindenhonnan siettek, hogy odavigyék hozzá az

ágyaikon fekvő betegeket. 56Bárhová is ment — falvakba, városokba vagy

más településekre — az emberek kitették betegeiket a piactérre, és

könyörögtek Jézusnak, hogy legalább a köntöse szélét érinthessék. Akik

pedig megérintették, meg is gyógyultak.

Isteni törvények és emberi rendeletek

(Mt 15:1–20)

71Eljött néhány farizeus* és törvénytanító Jeruzsálemből, és Jézus köré

gyűltek. 2Látták, hogy Jézus néhány tanítványa nem tiszta kézzel eszik. 3A

farizeusok ugyanis, mint minden zsidó, nem esznek addig, amíg egy adott

módon kezet nem mosnak. Ezzel is megtartva tiszteletreméltó őseik tanítását.

4Amikor megjönnek a piacról, sohasem esznek addig, amíg meg nem mosnak

mindent, amit onnan hoztak. Még sok más ehhez hasonló hagyományuk is

van. Ilyen például a poharak, korsók, rézedények, sőt az ágyak megmosása is.

5Tehát a farizeusok* és a törvénytanítók megkérdezték Jézust: „Tanítványaid

miért nem őseink tanításai szerint élnek? Miért esznek piszkos kézzel?”

6Jézus így válaszolt nekik: „Igaza volt Ézsaiásnak, amikor így prófétált

rólatok, ti képmutatók:

»Ez a nép csak szájával tisztel engem,

a szíve azonban távol van tőlem.

7

A nekem adott tiszteletük nem ér semmit,

mert olyan tanításokat tanítanak,

amelyek emberek parancsolatai.«

Ézs 29:13 (Szeptuaginta* )

MÁRK 7:8–30

66

8Isten parancsolatát elhagytátok, és emberi tanításokhoz ragaszkodtok.”

9Majd így folytatta: „Isten parancsolatát nagyon ügyesen félreteszitek,

hogy helyére tegyétek saját tanításaitokat. 10Például Mózes* azt parancsolja:

»Tiszteld apádat és anyádat!«*, és azt is: »Aki rosszat mond apjáról, vagy

anyjáról, azt meg kell ölni.«* 11De ti azt tanítjátok, hogy ha valaki azt mondja apjának vagy anyjának: »Van ugyan valamim, amivel megsegíthetnélek, de

az Istennek van félretéve.« 12Akkor ti ezzel teljesen felmentitek a felelősség alól, hogy segítsen apjának vagy anyjának. 13A tanításokkal, amelyeket

kaptatok és továbbadtok az embereknek, teljesen érvénytelenné teszitek

Isten üzenetét. És még sok ehhez hasonlót is tesztek!”

14Ezután Jézus ismét magához hívta a tömeget, és így szólt hozzájuk:

„Figyeljetek rám mindnyájan, és értsétek meg, amit mondok! 15Nem az

szennyezi be az embert, ami kívülről jut be a testébe, hanem ami kijön

belőle!” 16*

17Miután otthagyta a tömeget és bement a házba, tanítványai megkérdez-

ték tőle, hogy mi a jelentése az előző történetnek. 18Jézus így válaszolt: „Hát ti sem értitek? Nem értitek, hogy nem az szennyezi be az embert, ami

kívülről jut be a testébe? 19Hiszen az nem a szívébe jut, hanem a gyomrába,

majd pedig kiürül onnan.” Ezzel tulajdonképpen azt mondta, hogy minden

étel tiszta.

20Majd így folytatta: „Az szennyezi be az embert, ami kijön belőle. 21Mert

belülről, az ember szívéből jönnek elő a gonosz gondolatok, a szexuális

bűnök*, lopások, gyilkosságok, 22házasságtörés, önzés, gonoszság, csalás,

kicsapongás, irigység, gonosz beszéd mások ellen, büszkeség és esztelenség!

23Mindezek a gonosz dolgok az ember belsejéből származnak, és ezek

szennyezik be őt.”

Jézus megsegít egy nem zsidó származású asszonyt

(Mt 15:21–28)

24Jézus ekkor elhagyta azt a helyet, és Tírusz vidékére ment. Bement egy

házba, de nem akarta, hogy bárki megtudja, hogy ott van. Ezt azonban

lehetetlen volt titokban tartani. 25Egy asszony, akinek a lányában gonosz

szellem* volt, mindjárt megtudta, hogy Jézus ott van. Odajött hozzá, és a

lábaihoz borult. 26Ez az asszony görög volt, és a szíriai Föníciában született.

Könyörgött Jézusnak, hogy űzze ki lányából a gonosz szellemet.

27Jézus így válaszolt az asszonynak: „Először a gyermekeknek kell

jóllakniuk. Nem helyes, ha a gyermekektől elvesszük a kenyeret, és

odadobjuk a kutyáknak.”

28Az asszony így válaszolt: „De Uram, még az asztal alatt levő kutyák is

ehetnek a gyermekektől lehulló morzsákból.”

29„Mivel így válaszoltál — felelte Jézus —, menj csak nyugodtan haza! A

gonosz szellem* már kiment a lányodból.”

30Ő pedig hazament, és látta, hogy gyermeke az ágyon fekszik, és valóban

kiment belőle a gonosz szellem.

7:10 idézet: 2Móz 20:12; 5Móz 5:16. 7:10 idézet: 2Móz 21:17. 7:16 Néhány görög kéziratban megtalálható a 16. vers is: „Akinek van füle hallja!”

67

MÁRK 7:31–8:16

Jézus meggyógyít egy süketet

31Jézus ezután visszatért Tírusz vidékéről. Szidónon át — a Tízvárost* is

érintve — a Galileai-tóhoz ment. 32Néhányan odavittek hozzá egy férfit, aki

teljesen süket volt, és beszélni is alig tudott. Arra kérték Jézust, hogy tegye rá a kezét, és gyógyítsa meg.

33Jézus távolabb vitte őt egy kicsit a tömegtől, bedugta az ujjait a beteg

fülébe. Majd köpött egyet, és a nyállal megérintette a férfi nyelvét. 34Ezután feltekintett az égre, sóhajtott és ezt mondta: „Effata!”, ami azt jelenti: „Nyílj meg!” 35A férfi füle azonnal megnyílt, nyelve is megoldódott, és tisztán

tudott beszélni.

36Jézus megparancsolta az embereknek, hogy senkinek ne beszéljenek

erről. De minél jobban tiltotta, annál inkább beszéltek róla. 37Az emberek

nagyon csodálkoztak, és így beszéltek: „Jézus mindent helyesen tett. Még a

süketek füleit is megnyitja, és a némákat is képessé teszi a beszédre.”

Jézus enni ad több mint négyezer embernek

(Mt 15:32–39)

81Azokban a napokban egy másik alkalommal ismét nagy tömeg gyűlt

Jézus köré. Nem volt semmi ennivalójuk. Ezért magához hívta tanítvá-

nyait, és ezt mondta nekik: 2„Sajnálom ezeket az embereket, mert már három

napja velem vannak, és nincs mit enniük. 3Ha így, éhesen küldeném haza

őket, összeesnének az úton, hiszen sokan közülük elég messziről jöttek.”

4A tanítványok így válaszoltak: „Ezen az elhagyatott helyen hol találhat-

nánk elég ennivalót ennyi embernek?”

5„Hány kenyeretek van?” — kérdezte tőlük Jézus. „Hét” — válaszolták.

6Ezután megparancsolta az embereknek, hogy üljenek le. Majd kezébe

vette a hét kenyeret, és hálát adott Istennek. Megtörte a kenyereket, s tanítvá-

nyainak adta, hogy osszák szét azokat. Szét is osztották az emberek között.

7A tanítványoknál volt néhány kisebb hal is. Jézus ezekért is hálát adott

Istennek, majd odaadta nekik, hogy osszák szét azokat is. 8A nép pedig

evett, és jóllakott. Végül pedig hét kosár maradékot gyűjtöttek össze.

9Körülbelül négyezer ember volt ott. Ezután Jézus hazaküldte őket. 10Majd

tanítványaival együtt azonnal hajóba szállt, és Dalmanuta vidékére ment.

A farizeusok próbára teszik Jézust

(Mt 16:1–4)

11Farizeusok* jöttek hozzá, és beszélgetni kezdtek vele. Mennyei jelet

kértek tőle, bizonyítékként arra, hogy Isten küldte. Így akarták próbára

tenni. 12Jézus felsóhajtott, és ezt mondta: „Ugyan miért akar ez a nemzedék

mennyei jelet látni? Igazán mondom: semmiféle jelet nem fognak látni!”

13Ezzel otthagyta őket Jézus, visszament a hajóba és átkelt a tó túlsó partjára.

Jézus tanítványai félreértik őt

(Mt 16:5–12)

14A tanítványai elfeledkeztek arról, hogy kenyeret vigyenek magukkal.

Csupán egy kenyér volt náluk a hajóban. 15Jézus így figyelmeztette őket:

„Vigyázzatok! Óvakodjatok a farizeusok* és Heródes* kovászától!”

16Erre ők így kezdtek beszélgetni egymás közt: „Nincs kenyerünk!”

MÁRK 8:17–34

68

17Jézus tudta, hogy miről beszélnek, ezért így szólt hozzájuk: „Miért arról

beszéltek, hogy nincs kenyeretek? Hát még mindig nem értitek? Ennyire

megkeményedett a szívetek? 18Van szemetek, és mégsem láttok? Van fületek

is, de mégsem hallotok? Hát nem emlékeztek? 19Hány kosár maradékot

gyűjtöttetek össze, amikor az öt kenyeret szétosztottam az ötezer

embernek?”

„Tizenkét kosár maradékot” — válaszolták a tanítványok.

20„És amikor a hét kenyeret osztottam szét a négyezer ember között, hány

kosár maradékot gyűjtöttetek össze?”

„Hét kosár maradékot” — hangzott a válasz.

21Majd ismét megkérdezte: „Még mindig nem értitek?”

Jézus meggyógyítja a bétsaidai vakot

22Megérkeztek Bétsaidába. Ott néhány ember egy vakot hozott Jézushoz, és

arra kérték, hogy érintse meg őt. 23Jézus kézenfogva kivezette a vakot a faluból.

Ráköpött a szemére, majd rátette a kezét, és megkérdezte tőle: „Látsz valamit?”

24A vak felnézett, és így szólt: „Embereket látok. Olyanok, mintha sétáló

fák lennének.”

25Akkor Jézus ismét rátette a kezét a vak ember szemére. Az ember nagyra

nyitotta a szemét. Mindent tisztán látott, teljesen rendbejött a látása. 26Jézus hazaküldte őt, és ezt mondta neki: „Ne menj be a faluba!”

Péter megvallja, hogy Jézus a Krisztus

(Mt 16:13–20; Lk 9:18–21)

27Ezután Jézus és a tanítványai elindultak Cézárea Filippi falvaiba.

Útközben megkérdezte a tanítványaitól: „Mit mondanak rólam az emberek,

ki vagyok én?”

28Ők így válaszoltak: „Van, aki azt mondja, hogy Bemerítő János. Mások

Illésnek* mondanak. Olyanok is vannak, akik azt mondják, hogy egy vagy a

próféták* közül.”

29Ekkor megkérdezte őket: „És ti? Mit mondtok rólam, ki vagyok én?”

Péter így válaszolt: „Te vagy a Krisztus*.”

30Akkor Jézus figyelmeztette őket, hogy erről senkinek se szóljanak.

Jézus a haláláról beszél

(Mt 16:21–28; Lk 9:22–27)

31Ezután a következőket kezdte el nekik tanítani: „Az Emberfiának* sokat

kell szenvednie. A nép idős vezetői, a főpapok és a törvénytanítók nem

fogják őt elfogadni. Megölik majd, de a harmadik napon feltámad.” 32Jézus

nyíltan mondta el nekik mindezt. Péter erre félrehívta őt, és helyre akarta

igazítani. 33De Jézus megfordult, végignézett tanítványain, és ezt mondta

Péternek: „Menj el tőlem, Sátán*! Te nem úgy gondolkodsz, mint Isten,

hanem úgy, mint az emberek.”

34Ezután Jézus közelebb hívta magához a tömeget, és a tanítványait, és így

szólt hozzájuk: „Aki követni akar engem, annak előbb meg kell tagadnia

8:33 Sátán Az ördög neve, jelentése: „ellenség”. Jézus azt mondja, hogy Péter úgy beszél, mint a Sátán.

69

MÁRK 8:35–9:18

önmagát, és fel kell vennie a keresztjét. Csakis így követhet engem. 35Mert

aki meg akarja menteni az életét, az elveszti azt. Aki viszont értem és az

örömhírért adja az életét, megmenti azt. 36Ugyan mit ér az, ha valaki

megnyeri az egész világot, de elveszíti az életét? 37Mert mit adhat valaki

cserébe az életéért? 38Ha valaki szégyell engem és tanításaimat ez előtt a

hűtlen és bűnös nemzedék előtt, azt az Emberfia* is szégyellni fogja, amikor

eljön az Atya dicsőségében a szent angyalokkal.”

91Ezután így szólt hozzájuk Jézus: „Igazán mondom, hogy az itt állók

közül vannak néhányan, akik nem halnak meg addig, amíg meg nem

látják, hogy Isten királysága eljött hatalommal.”

Jézus Mózessel és Illéssel

(Mt 17:1–13; Lk 9:28–36)

2Hat nappal később Jézus félrehívta Pétert, Jakabot és Jánost. Felvitte

őket egy magas hegyre. Ott a szemük láttára elváltozott. 3Ruhája

ragyogóan fehér lett. Olyan fehér, amilyenné semmilyen ruhafestő nem

tudná tenni itt a földön. 4Megjelent Mózes* és Illés* is, és beszélgetni

kezdtek Jézussal.

5Ekkor Péter Jézushoz fordult, és így szólt: „Tanító! Jól érezzük itt

magunkat. Készítsünk három sátrat: egyet neked, egyet Mózesnek, és egyet

Illésnek!” 6Azért mondta ez, mert nem tudta, hogy mit mondjon, annyira

megijedtek mindnyájan.

7Ekkor egy felhő jelent meg, és mindnyájukat beárnyékolta. A felhőből

pedig megszólalt egy hang: „Ő az én szeretett Fiam. Őrá hallgassatok!”

8Mikor egy pillanattal később körülnéztek, már senki mást nem láttak a

közelükben; csak Jézus volt velük.

9Amikor lefelé jöttek a hegyről, Jézus megparancsolta nekik, hogy addig

senkinek se beszéljenek arról, amit a hegyen láttak, amíg az Emberfia* fel

nem támad a halálból.

10Mindezt megtartották magukban. Maguk között azonban arról beszél-

gettek, hogy vajon mit jelent „feltámadni a halálból”. 11Majd megkérdezték

Jézust: „Miért mondják azt a törvénytanítók, hogy előbb Illésnek* kell

eljönnie?”

12Jézus így válaszolt: „Illés* valóban előbb jön el, hogy mindent helyreállítson. De vajon miért írja az Írás* az Emberfiáról*, hogy sokat kell szenvednie, és hogy az emberek megvetik majd? 13Én azt mondom, Illés már el is jött, és

mindent megtettek vele, amit akartak, ahogyan az meg van írva róla.”

Jézus meggyógyít egy fiút

(Mt 17:14–20; Lk 9:37–43a)

14Amikor visszaértek a többi tanítványhoz, nagy tömeget láttak

körülöttük. Láttak néhány törvénytanítót is, akik a tanítványokkal

vitatkoztak. 15Amint az emberek meglátták Jézust, elcsodálkoztak, és oda-

futottak, hogy köszöntsék őt.

16Jézus megkérdezte őket: „Miről vitatkoztok velük?”

17Egy férfi válaszolt neki a tömegből: „Tanító, a fiamat hoztam hozzád.

Néma szellem van benne, ami képtelenné teszi őt arra, hogy beszéljen.

18Valahányszor a gonosz szellem megtámadja a fiamat, a földre dobja őt.

MÁRK 9:19–35

70

Habzik a szája, a fogát csikorgatja, és teljesen merev lesz. Kértem a tanítvá-

nyaidat, hogy űzzék ki belőle a gonosz szellemet, de nem tudták.”

19Jézus így válaszolt nekik: „Micsoda hitetlen emberek! Meddig kell még

veletek maradnom? Meddig kell még türelmesnek lennem hozzátok?

Hozzátok ide azt a fiút!”

20Erre odavitték a fiút Jézushoz. Amikor a gonosz szellem meglátta Jézust,

azonnal megtámadta a fiút, és megrázta. Ő erre leesett a földre, és ott forgott habzó szájjal.

21Jézus megkérdezte a fiú apját: „Mennyi ideje van ebben az állapotban?”

Ő így válaszolt: „Már gyermekkora óta. 22Sokszor vetette tűzbe vagy vízbe

a gonosz szellem, hogy megölje. Ha tudsz valamit tenni, kérlek, könyörülj

meg rajtunk, és segíts!”

23Jézus így szólt hozzá: „Azt mondod: »Ha tudsz valamit tenni …«

Minden lehetséges annak, aki hisz.”

24A fiú apja azonnal felkiáltott: „Hiszek! De segíts, hogy még jobban

tudjak hinni!”

25Amikor Jézus látta, hogy a tömeg egyre jobban körülzárja őket, a

következő szavakkal parancsolt a gonosz szellemnek: „Te süketséget és

némaságot okozó gonosz szellem! Parancsolom, hogy menj ki belőle, és soha

vissza ne gyere!”

26A gonosz szellem pedig hangosan kiáltozott és rángatta a fiút, majd

kiment belőle. A fiú úgy feküdt a földön, mintha meghalt volna. Olyannyira,

hogy többen mondták is, hogy meghalt. 27Jézus megfogta a fiú kezét, és felál-

lította őt.

28Ezután Jézus bement egy házba. A tanítványai félrehívták, és megkér-

dezték tőle: „Mi miért nem tudtuk kiűzni ezt a szellemet?”

29Jézus így válaszolt: „Ez a fajta semmi mással nem űzhető ki, csak

imádkozással*.”

Jézus a haláláról beszél

(Mt 17:22–23; Lk 9:43b–45)

30Ezután elmentek onnan, és bejárták egész Galileát. Jézus azonban nem

akarta, hogy az emberek megtudják, hol vannak, 31mert a tanítványait

tanította. Ezt mondta nekik: „Az Emberfiát* hamarosan átadják az

embereknek, és megölik. De három nap múlva feltámad.” 32A tanítványai

azonban nem értették, amit mondott, és féltek őt megkérdezni erről.

Ki a legnagyobb?

(Mt 18:1–5; Lk 9:46–48)

33Ezután Kapernaumba* mentek. Amikor Jézus már bent volt egy házban,

megkérdezte őket: „Miről beszélgettetek útközben?” 34Ők azonban csak

hallgattak. Útközben ugyanis arról beszélgettek, hogy melyikük a

legnagyobb.

35Akkor Jézus leült, odahívta magához a tizenkettőt, és így szólt hozzájuk:

„Ha valaki első akar lenni, az legyen a legutolsó, és szolgáljon mindenkinek.”

9:29 imádkozás Néhány görög másolatban: „imádkozással és böjttel.”

71

MÁRK 9:36–10:4

36Azzal kézenfogott egy kisgyermeket, és eléjük állította. Majd karjába

vette, és így szólt tanítványaihoz: 37„Aki elfogad egy ilyen kisgyermeket az

én nevemben, az engem fogad el. Aki viszont engem elfogad, az nemcsak

engem fogad el, hanem azt is, aki elküldött engem.”

Aki nincs ellenünk, az velünk van

(Lk 9:49–50)

38János ekkor így szólt Jézushoz: „Tanító! Láttuk, hogy valaki a te

nevedben űzött ki gonosz szellemeket. Megpróbáltuk leállítani őt, hiszen

nem tartozik hozzánk.”

39„Ne állítsátok le!” — mondta Jézus. „Mert aki az én nevemben tesz

csodát, az utána nem lesz képes rosszat mondani rólam. 40Aki nincs ellenünk,

az velünk van. 41Ha valaki ad nektek egy pohár vizet azért, mert Krisztushoz*

tartoztok — igazán mondom nektek —, meg fogja kapni a jutalmát.

Jézus figyelmeztetése

(Mt 18:6–9; Lk 17:1–2)

42Aki viszont e kicsinyek közül, akik hisznek bennem, akár csak egyet is

bűnbe visz, az jobban járna, ha egy malomkövet* kötnének a nyakára, és

bedobnák a tengerbe. 43Ha az egyik kezed bűnbe visz, vágd le azt! Mert jobb

lesz neked, ha elveszíted az egyik kezedet, de örök életed lesz, mintha két

kezed lenne, de a pokolra kerülnél, ahol a tűz soha nem alszik el. 44* 45Ha az egyik lábad bűnbe visz, vágd le azt! Mert jobb lesz neked, ha fél lábbal lépsz be az örök életbe, mintha két lábbal dobnának a pokolra. 46* 47Ha az egyik

szemed bűnbe visz, vájd ki azt! Mert jobb lesz neked, ha csak egy szemmel

lépsz be Isten királyságába, mintha két szemmel dobnának a pokolra. 48Ott

örökre a férgek tápláléka lennél, és soha ki nem alvó tűz égetne. 49Mert

mindenkit tűzzel sóznak meg.*

50Jó a só. Ha azonban elveszíti sós ízét, hogyan lehetne visszaadni azt?

Legyen bennetek só, és éljetek egymással békességben!”

Jézus a válásról tanít

(Mt 19:1–12)

101Jézus ezután otthagyta azt a helyet. Júdea vidékére ment, és a Jordán

folyón túlra. Ismét nagy tömeg jött hozzá, és szokása szerint

tanította őket.

2Odajött hozzá néhány farizeus* is, akik megkérdezték tőle: „Törvényes

az, ha egy férfi elválik a feleségétől?” Ezt csak azért kérdezték, mert próbára akarták tenni.

3Jézus megkérdezte: „Mit parancsolt nektek Mózes*?”

4„Mózes megengedte a férfinak, hogy válólevelet írjon, és elváljon a

feleségétől”* — válaszolták.

9:44 Márk evangéliuma néhány görög kéziratában szerepel a 44. vers is, amelyik ugyanaz, mint a 48. vers. 9:46 Márk evangéliuma néhány görög kéziratában szerepel a 46. vers is, amelyik ugyanaz, mint a 48. vers. 9:49 Néhány görög másolat hozzáteszi, „és minden áldozatot tűzzel sóznak meg.” Az Ószövetségben a sót az áldozatra rakták. Ez a vers jelentheti azt, hogy Jézus követői meg lesznek próbálva szenvedések által és, hogy fel kell ajánlaniuk magukat Isten számára, mint áldozatot. 10:4 idézet: 5Móz 24:1. 3.

MÁRK 10:5–26

72

5Jézus így felelt: „Mózes* azért engedte meg nektek, hogy válólevelet

adjatok, mert olyan kemény a szívetek. 6Isten már a teremtéskor férfivá és

nővé teremtette az embert.* 7»Ezért hagyja el a férfi apját és anyját, és

ragaszkodik a feleségéhez.« 8Így ketten egy testté lesznek, ezért ők már

többé nem kettő, hanem egy test.* 9Az ember tehát nem választhatja szét azt,

amit Isten eggyé tett.”

10Amikor ismét bementek a házba, a tanítványok tovább kérdezték őt

erről. 11Jézus így válaszolt: „Aki elválik a feleségétől, és egy másik nőt vesz feleségül, az házasságtörést követ el a felesége ellen. 12Ha pedig egy feleség válik el a férjétől, és összeházasodik egy másik férfival, szintén házasságtö-

rést követ el.”

Jézus és a gyermekek

(Mt 19:13–15; Lk 18:15–17)

13Ezután kisgyermekeket vittek Jézushoz, hogy érintse meg őket. A

tanítványok azonban azt mondták nekik, hogy ne vigyék oda a gyermekeket.

14Amikor ezt Jézus meglátta, mérges lett. Rászólt a tanítványaira: „Hadd

jöjjenek ide hozzám a kisgyermekek! Ne akadályozzátok meg őket ebben!

Mert azoké Isten királysága, akik olyanok, mint ezek a gyermekek. 15Igazán

mondom nektek: aki nem úgy fogadja Isten királyságát, mint egy

kisgyermek, az soha nem jut be oda.” 16Jézus ezután karjába vette a kisgyer-

mekeket, rájuk tette a kezét, és megáldotta őket.

A gazdag ember nem követi Jézust

(Mt 19:16–30; Lk 18:18–30)

17Már éppen indulni készült, amikor egy férfi sietett hozzá. Leborult előtte, és megkérdezte őt: „Jó tanító! Mit kell tennem ahhoz, hogy megkapjam az

örök életet?”

18Jézus így válaszolt: „Miért mondasz engem jónak? Senki más nem jó,

csak Isten. 19Ismered a parancsolatokat: Ne ölj! Ne kövess el házasságtörést!

Ne lopj! Ne tanúskodj hamisan! Ne csalj! Tiszteld apádat és anyádat!”*

20A férfi erre így válaszolt: „Tanító, én mindezt megtartottam fiatal koromtól.”

21Jézus rátekintett. Szeretetet érzett iránta, és így szólt hozzá: „Még egy

dolog hiányzik belőled: Menj, add el mindenedet, oszd szét a szegények

között, és kincsed lesz a mennyben. Azután gyere, és kövess engem!”

22A férfi, amikor ezt meghallotta, arca megnyúlt, és szomorúan elment,

mert nagyon gazdag volt.

23Jézus körülnézett, és így szólt a tanítványaihoz: „Milyen nehéz bemenni

Isten királyságába azoknak, akiknek sok pénzük van!”

24A tanítványok nagyon elcsodálkoztak Jézus szavain. Ő erre megismétel-

te: „Gyermekeim, látjátok, milyen nehéz bemenni Isten királyságába?

25Könnyebb a tevének átmenni a tű lyukán, mint egy gazdag embernek

bemenni Isten királyságába.”

26Ezen még jobban elcsodálkoztak, és így szóltak egymáshoz: „Akkor hát

ki üdvözülhet?”

10:6 idézet: 1Móz 1:27. 10:8 idézet: 1Móz 2:24. 10:19 idézet: 2Móz 20:12–16; 5Móz 5:16–20.

73

MÁRK 10:27–45

27Jézus rájuk nézett, és így folytatta: „Ez embernek lehetetlen, de Istennek

nem az. Mert Istennek minden lehetséges.”

28Péter ekkor azt mondta Jézusnak: „Látod, mi mindent elhagytunk, hogy

követhessünk téged.”

29Jézus így szólt: „Igazán mondom nektek: aki elhagyta miattam és az

örömhírért a házát, testvérét, apját, anyját, gyermekeit, vagy szántóföldjét, 30az százszor annyit kap vissza még most, ebben a világban. Házakat,

testvéreket, anyákat, gyermekeket, szántóföldeket, de üldözést* is, majd

pedig örök életet az eljövendő világban. 31Sok elsőből lesz azonban utolsó, és sok utolsóból lesz első.”

Jézus ismét beszél a haláláról

(Mt 20:17–19; Lk 18:31–34)

32Elindultak Jeruzsálem felé. Jézus előttük ment. A tanítványok csodálattal

voltak telve. Akik követték őket, féltek. Útközben ismét félrehívta a tizenkét tanítványát, és elkezdett nekik arról beszélni, hogy mi fog vele történni:

33„Figyeljetek! Felmegyünk Jeruzsálembe. Ott az Emberfiát* átadják a

főpapoknak* és a törvénytanítóknak. Ők halálra ítélik, majd átadják a nem

zsidó emberek kezébe. 34Azok kigúnyolják, leköpik, megkorbácsolják, és

végül megölik őt. Három nap múlva azonban fel fog támadni.”

Jakab és János egy szívességet kérnek Jézustól

(Mt 20:20–28)

35Jakab és János — Zebedeus fiai — odamentek Jézushoz, és ezt mondták:

„Tanító, szeretnénk, ha megtennéd nekünk, amit kérünk tőled.”

36Jézus megkérdezte: „Mit szeretnétek, hogy megtegyek nektek?”

37Ők így válaszoltak: „Engedd meg nekünk, hogy amikor dicsőségben

uralkodsz, egyikünk a jobb, másikunk pedig a bal oldaladon ülhessen!”

38Jézus így válaszolt nekik: „Nem tudjátok, mit kértek. Ki tudjátok-e inni a

szenvedésnek azt a poharát*, amit nekem ki kell innom, és be tudtok-e

merítkezni azzal a bemerítkezéssel, amivel nekem kell bemerítkeznem*?”

39Ők így válaszoltak: „Igen, ezt mind meg tudjuk tenni.”

Jézus azt felelte: „Valóban inni fogtok abból a pohárból, amit nekem ki kell

innom. Be fogtok merítkezni azzal a bemerítkezéssel, amivel nekem kell be-

merítkeznem. 40Azt azonban nem én döntöm el, hogy ki ül majd a jobb vagy

bal oldalamon. Ezek a helyek azoké lesznek, akiknek Isten elkészítette.”

41Amikor a többi tíz tanítvány meghallotta kérésüket, megharagudtak

Jakabra és Jánosra. 42Jézus odahívta őket, és ezt mondta: „Jól tudjátok, hogy akiket a nem zsidó népek uralkodóiknak neveznek, azok hatalmaskodnak

rajtuk, és fontos embereik szeretik a hatalmukat éreztetni velük. 43Közöttetek azonban ne így legyen! Sőt, aki közületek nagy akar lenni, az legyen a

szolgátok! 44Aki első akar lenni köztetek, az legyen mindenki rabszolgája!

45Mert még az Emberfia* sem azért jött a földre, hogy mások szolgáljanak neki.

Azért jött, hogy ő szolgáljon, odaadja az életét, és így sok embert megmentsen.”

10:38 pohár Jézus a reá váró rossz dolgokról beszélt. Ezek vállalása olyan nehéz, mint például meginni egy pohár nagyon rossz ízű folyadékot! 10:38 bemerítkezéssel, … bemerítkeznem A bemerítkezés általában azt jelenti, hogy víz alá merítés, itt azonban egy különleges jelentése van —

befedve lenni vagy beletemetve lenni a nehézségekbe.

MÁRK 10:46–11:13

74

Jézus meggyógyítja a vak embert

(Mt 20:29–34; Lk 18:35–43)

46Ezután Jerikó városába mentek. Amikor Jézus és tanítványai már kifelé

mentek Jerikóból, egy vak koldus, Timeus fia, Bartimeus az út szélén ült.

47Amikor meghallotta, hogy a názáreti Jézus van ott, így kezdett el kiáltozni:

„Dávid Fia*, Jézus! Segíts rajtam!”

48Sokan rászóltak, hogy maradjon csöndben. Ő azonban még hangosabban

kiáltotta: „Dávid Fia*! Könyörülj rajtam!”

49Így hát Jézus megállt, és így szólt: „Hívjátok ide!”

Azok oda is hívták a vakot. Ezt mondták neki: „Bízzál! Kelj fel, mert Jézus

hív téged!” 50A vak kabátját ledobva felugrott, és Jézushoz ment.

51Jézus pedig megkérdezte tőle: „Mit akarsz? Mit tegyek érted?”

A vak férfi így válaszolt: „Tanító! Szeretnék újra látni!”

52Jézus így szólt hozzá: „Menj, a hited megmentett téged!” A férfi újra

látott, és követte Jézust az úton.

Jézus királyként vonul be Jeruzsálembe

(Mt 21:1–11; Lk 19:28–40; Jn 12:12–19)

111Amikor Jeruzsálem közelébe értek, elérték Bétfagét és Betániát az

Olajfák hegyénél*. Jézus előreküldte két tanítványát. 2Ezt mondta

nekik: „Menjetek be az előttetek lévő faluba! Amint odaértek, találtok egy

megkötött szamárcsikót, amin még soha senki nem ült. Oldjátok el, és

hozzátok ide! 3Ha valaki megkérdezné tőletek: »Miért teszitek ezt?«,

mondjátok azt: »Az Úrnak van szüksége rá, és hamarosan visszaküldi ide.«”

4A tanítványok elmentek, és kinn az utcán egy ajtó közelében találtak egy

megkötött szamárcsikót. Eloldották. 5Néhány ott álló ember megkérdezte

tőlük: „Miért oldjátok el azt a szamárcsikót?” 6A tanítványok azt válaszolták, amit Jézus mondott nekik, így elengedték őket. 7A szamárcsikót elvitték

Jézushoz. Ráterítették a ruháikat, Jézus pedig felült a csikóra. 8Sokan leterí-

tették kabátjukat az útra, mások pedig faágakat szórtak az útra, melyeket a

mezőkön vágtak le. 9Akik előtte és utána mentek, mind ezt kiáltották:

„Hozsánna!*

Áldott, aki az Úr nevében jön!

Zsolt 118:26

10

Legyen áldott Dávidnak*,

a mi atyánknak eljövendő királysága!

Hozsánna a magasságban!”

11Ezután Jézus bement Jeruzsálembe, belépett a Templomba*, és mindent

megnézett. Mivel későre járt, tizenkét tanítványával együtt kiment Betániába.

Jézus megmondja, hogy a fügefa el fog pusztulni

(Mt 21:18–19)

12Amikor másnap elindultak Betániából, Jézus éhes volt. 13Már távolról

meglátott egy lombos fügefát. Odament, hogy megnézze, talál-e rajta

gyümölcsöt. Amikor azonban odaért, csak leveleket talált rajta, mert még

11:9 Hozsánna Görög szó, jelentése: „ments meg”. A szó a dicsőítés és éljenzés kifejezése lett.

75

MÁRK 11:14–32

nem volt itt a fügeérés ideje. 14Jézus így szólt a fügefához: „Soha többé ne

egyen rólad senki gyümölcsöt!” Ezt a tanítványai is hallották.

Jézus a Templomban

(Mt 21:12–17; Lk 19:45–48; Jn 2:13–22)

15Ezután bementek Jeruzsálembe. Amikor beértek a Templomba*, Jézus

elkezdte kizavarni azokat, akik ott árultak és vásároltak. Felborította a

pénzváltók asztalait és a galambárusok padjait is. 16Azt sem engedte meg,

hogy bárki bármit átvigyen a Templomon. 17Ezután pedig így kezdte őket

tanítani: „Nem az van megírva: »Az én házam imádság háza* lesz minden

nép számára.«? Ti azonban rablók barlangjává tettétek azt!”*

18Amikor a főpapok* és a törvénytanítók ezt meghallották, keresni kezdték

a módját, hogyan ölhetnék meg Jézust. De féltek is tőle, mert az egész nép

csodálkozott a tanításán. 19Amikor beesteledett, Jézus és a tanítványai

kimentek a városból.

Jézus a hit hatalmát szemlélteti

(Mt 21:20–22)

20Reggel ismét elmentek a fügefa mellett, és látták, hogy az a gyökeréig

kiszáradt. 21Péter visszaemlékezett, és így szólt Jézushoz: „Tanító, nézd! A fügefa, amit megátkoztál, teljesen kiszáradt.”

22Jézus így válaszolt: „Higgyetek Istenben! 23Igazán mondom nektek: Ha

valaki azt mondja ennek a hegynek: »Emelkedj fel, és ugorj a tengerbe!«, és

szívében kételkedés nélkül hiszi, amit mond, megtörténik. 24Ezért mondom

nektek: ha bármit is kértek imában, higgyétek el, hogy megkaptátok, és a

tiétek lesz az! 25Ha bármikor elkezdtek imádkozni úgy, hogy panasz van

bennetek valaki felé, bocsássatok meg annak, hogy mennyei Atyátok is meg-

bocsáthassa a ti bűneiteket!” 26*

A zsidó vezetők kétségbe vonják Jézus hatalmát

(Mt 21:23–27; Lk 20:1–8)

27Ismét Jeruzsálembe mentek. Mialatt Jézus a Templomban* volt, odajöttek

hozzá a főpapok*, a törvénytanítók és a nép idős vezetői.

28Megkérdezték tőle: „Milyen hatalommal teszed ezeket a dolgokat? Ki

adta neked ezt a hatalmat?”

29Jézus így válaszolt: „Kérdezek tőletek valamit. Ha válaszoltok a

kérdésemre, akkor én is megmondom, hogy milyen hatalommal teszem

mindezt. 30Az, hogy János* bemerítette* az embereket, Istentől volt, vagy

emberektől? Válaszoljatok nekem erre!”

31Ezt megbeszélték egymás között, és ezt mondogatták: „Ha azt feleljük,

hogy Istentől, akkor azt mondja majd: »Akkor miért nem hittetek benne?«

32Ha viszont azt feleljük, hogy emberektől, akkor a nép fog haragudni ránk.”

A vezetők ugyanis nagyon féltek a néptől, mert mindenki azt gondolta, hogy

János* valóban próféta* volt.

11:17 idézet: Ézs 56:7. 11:17 idézet: Jer. 7:11. 11:26 Néhány korai görög kéziratban megtalálható a 26. vers is: „Ha azonban ti nem bocsátotok meg valakinek, akkor mennyei Atyátok sem fogja megbocsátani a ti bűneiteket.”

MÁRK 11:33–12:17

76

33Ezért így válaszoltak Jézusnak: „Nem tudjuk.”

Jézus pedig így felelt nekik: „Én sem mondom meg nektek, milyen

hatalommal teszem ezeket.”

Isten elküldi a Fiát

(Mt 21:33–46; Lk 20:9–19)

121Ezután Jézus történetek segítségével kezdte tanítani őket: „Egy férfi

szőlőt ültetett. Kerítést épített köré, borprést* ásott, és tornyot is

épített. Utána bérbe adta a kertet néhány szőlőmunkásnak, majd elutazott.

2Amikor eljött az ideje, elküldte egyik szolgáját a szőlőmunkásokhoz, hogy

adják át a neki járó részt a szőlőskert terméséből. 3Ők azonban megfogták a

szolgát, megverték, és üres kézzel küldték vissza. 4Ezután egy másik

szolgáját küldte el hozzájuk. Őt fejbeverték, 5és tiszteletlenül bántak vele.

Ekkor egy harmadik szolgát küldött. Őt megölték a szőlőmunkások. Ezután

még sok mást is küldött. Közülük néhányat megvertek, másokat

pedig megöltek.

6Most már csak egyet tudott elküldeni: saját szeretett fiát. Végül őt is

elküldte hozzájuk. Így gondolkodott: »A fiamat biztosan tisztelni fogják!«

7A szőlőmunkások azonban ezt mondták egymásnak: »Ő az örökös.

Gyertek, öljük meg őt, hogy miénk legyen az örökség!« 8Azzal megfogták,

megölték, majd kidobták a holttestét a szőlőskerten kívülre.

9Mit tesz majd ekkor a szőlősgazda? Eljön, megöli a munkásokat, a szőlőt

pedig másnak adja ki. 10Vagy talán nem olvastátok, hogy mit mond az

Írás*?

»Az a kő, amit az építők megvetettek,

lett a sarokkő*.

11

Ez az Úr munkája,

és csodálatos dolog látni ezt!«”

Zsolt 118:22–23

12A nép vezetői el akarták fogni Jézust, de féltek a nép haragjától. Jól

tudták ugyanis, hogy ezt a történetet róluk mondta. Így tehát otthagyták őt,

és elmentek.

A zsidó vezetők megpróbálják csapdába csalni Jézust

(Mt 22:15–22; Lk 20:20–26)

13Odaküldtek hozzá néhány férfit a farizeusok* és a Heródes-pártiak*

közül. Azt akarták, hogy ezek az emberek kérdéseikkel csapdába csalják

Jézust, hogy így valami rosszat mondjon. 14Ezek a férfiak így szóltak hozzá:

„Tanító! Tudjuk, hogy becsületes vagy, és nem törődsz azzal, hogy mások mit

gondolnak rólad. Neked minden ember egyforma, és az igazságot tanítod

Isten útjáról. Helyesnek tartod-e, hogy adót fizessünk a császárnak*?

Fizessünk, vagy ne fizessünk?”

15Jézus azonban látta, hogy mi van a szívükben valójában. Így válaszolt

nekik: „Miért akartok próbára tenni engem? Hozzatok ide egy ezüstpénzt,

hadd nézzem meg!” 16Hoztak egyet, ő pedig így szólt: „Kinek a képe és írása

ez?” Azok így válaszoltak: „A császáré*.”

17Akkor Jézus azt mondta: „Adjátok meg a császárnak, ami a császáré,

Istennek pedig azt, ami Istené!” Nagyon megdöbbentek a válaszán.

77

MÁRK 12:18–36

Néhány szadduceus megpróbál csapdát állítani Jézusnak

(Mt 22:23–33; Lk 20:27–40)

18Ezután néhány szadduceus* jött hozzá (ők nem hisznek a feltámadásban).

Megkérdezték őt: 19„Tanító, Mózes* azt parancsolta nekünk, hogy amikor egy

férj meghal, és a felesége ott marad gyermekek nélkül, a meghalt férfi testvére vegye feleségül az asszonyt, hogy gyermeket adjon testvérének.* 20Volt egyszer hét fiútestvér. Az első megnősült, de meghalt gyermekek nélkül. 21A második

feleségül vette az asszonyt, de ő is gyermek nélkül halt meg. A harmadik

testvérrel ugyanez történt. 22A hét testvér közül egyiknek sem maradt utódja.

Végül az asszony is meghalt. 23A feltámadáskor, amikor feltámadnak, kinek a

felesége lesz ez az asszony? Hisz mind a hét férfinak a felesége volt!”

24Jézus így válaszolt nekik: „Azért tévedtek ilyen nagyot, mert nem

ismeritek sem az Írást*, sem Isten hatalmát. 25Hiszen a feltámadás után az

emberek nem nősülnek és nem mennek férjhez. Olyanok lesznek, mint az

angyalok a mennyben. 26De — ha már a halottak feltámadásáról beszélünk

—, nem olvastátok Mózes könyvében az égő bokorról szóló leírást? Ott így

szólt Isten Mózeshez: »Én vagyok Ábrahám* Istene, Izsák* Istene és Jákób*

Istene«.* 27Isten azonban nem a halottak Istene, hanem az élőké.* Valóban

nagy tévedésben vagytok.”

Melyik a legfontosabb parancsolat?

(Mt 22:34–40; Lk 10:25–28)

28Volt ott egy törvénytanító is, aki végighallgatta a beszélgetésüket. Mivel

látta, hogy Jézus jól válaszolt nekik, megkérdezte: „Melyik parancsolat a

legfontosabb?”

29Jézus így felelt neki: „A legfontosabb parancsolat ez: »Halld meg, Izrael!

Az Úr, a mi Istenünk az egyetlen Úr!« 30és az, hogy: »Szeresd az Urat, a te

Istenedet teljes szíveddel, teljes lelkeddel, teljes elméddel és minden

erőddel!«* 31A második legfontosabb parancsolat ez: »Szeresd embertár-

sadat, mint önmagadat!«* Ezeknél nincs nagyobb parancsolat.”

32A törvénytanító így válaszolt: „Jól mondtad, Tanító, hogy Isten az

egyetlen Úr. Valóban nincs más rajta kívül. 33És minden felajánlásnál és

áldozatnál fontosabb az, hogy az Urat, a mi Istenünket teljes szívünkkel,

teljes elménkkel és minden erőnkkel szeressük, és az is, hogy úgy szeressük

embertársainkat, mint önmagunkat.”

34Jézus látta, hogy milyen bölcsen válaszolt a törvénytanító, és így szólt

hozzá: „Nem vagy messze az Isten királyságától.” Ezután azonban senki sem

mert több kérdést feltenni Jézusnak.

Dávid fia vagy Ura a Krisztus?

(Mt 22:41–46; Lk 20:41–44)

35Amikor Jézus a Templomban* tanított, megkérdezte: „Hogyan

mondhatják a törvénytanítók, hogy a Krisztus* Dávid fia*? 36Hiszen maga

Dávid* mondta a Szent Szellem* által, hogy:

12:19 idézet: 5Móz 25:5–6. 12:26 idézet: 2Móz 3:6. 12:27 „Isten … élőké.” A hangsúly azon van, hogy Ábrahám, Izsák és Jákób életben kell legyenek. 12:30 idézet: 5Móz 6:4–5.

12:31 idézet: 3Móz 19:18.

MÁRK 12:37–13:8

78

»Így szólt az Úr az én Uramhoz:

Ülj a jobb oldalamra,

amíg minden ellenségedet hatalmad alá vetem!«

Zsolt 110:1

37Ha tehát Dávid Urának nevezi Krisztust, akkor hogyan lehet Krisztus*

Dávid fia?” A nagy tömeg örömmel hallgatta Jézust.

Jézus véleménye a törvénytanítókról

(Mt 23:1–36; Lk 20:45–47)

38Jézus így tanított: „Vigyázzatok a törvénytanítókkal! Hosszú köntösben

szeretnek járni, és szeretik, ha tisztelettel köszöntik őket a piacokon.

39Szeretnek a főhelyekre ülni a zsinagógákban*, és a legjobb helyeket

elfoglalni a vacsorákon. 40Elveszik az özvegyasszonyok vagyonát, és a látszat kedvéért hosszú imákat mondanak. Ezek az emberek súlyosabb büntetést

kapnak majd.”

Az adakozás lényege

(Lk 21:1–4)

41Jézus a templompersellyel szemben ült. Figyelte, hogyan dobják be az

emberek az aprópénzt a perselybe. Sok gazdag ember nagy összeget dobott

be. 42Majd jött egy szegény özvegyasszony is. Ő két rézpénzt* dobott bele,

ami nagyon keveset ért.

43Jézus magához hívta a tanítványait. Így szólt hozzájuk: „Igazán

mondom, hogy ez az özvegyasszony többet tett a perselybe, mint bárki más.

44Mert a többiek mind a feleslegükből adtak. Ő azonban szegénységéből

mindent odaadott, amije csak volt, az egész vagyonát.”

Jézus megjövendöli a Templom lerombolását

(Mt 24:1–44; Lk 21:5–33)

131Amikor Jézus már kifelé ment a Templomból*, egyik tanítványa így

szólt hozzá: „Tanító! Nézd, milyen gyönyörűek ezek a kövek, és

milyen csodálatosak ezek az épületek!”

2Jézus ezt mondta nekik: Nem marad itt kő kövön, mert mindent

lerombolnak majd.”

3Ezután Jézus leült az Olajfák hegyén*, szemben a Templommal*. Péter,

Jakab és János félrehívták őt, és megkérdezték: 4„Mondd meg nekünk, mikor

történnek meg mindezek? És mi mutatja majd meg, hogy itt az ideje, hogy

ezek megtörténjenek?”

5Akkor Jézus így kezdte tanítani őket: „Vigyázzatok, nehogy valaki

becsapjon titeket! 6Mert sokan jönnek majd az én nevemben, akik azt

mondják: »Én vagyok az«. Sok embert félrevezetnek majd. 7Amikor

háborúkról és háborús hírekről hallotok, ne ijedjetek meg! Mindezeknek meg

kell történni, de ezzel még nem jön el a vég. 8Nemzet nemzet ellen, és

királyság királyság ellen támad majd. Sok helyen lesz földrengés, és az

embereknek nem lesz mit enni. Ezek a dolgok olyanok lesznek, mint a

szülési fájdalmak kezdete.

12:42 aprópénz Kis értékű réz pénzérme, pl. a zsidó „lepta”, amelynek értéke fél római

„quadrán”. A „quadrán” volt a legkisebb római fémpénz.

79

MÁRK 13:9–34

9 Jól vigyázzatok magatokra! Bíróságoknak adnak át titeket, és

megvernek titeket a zsinagógákban*. Uralkodók és királyok elé kell

állnotok miattam, hogy nekik is beszéljetek rólam. 10Előbb azonban

minden népnek meg kell hallania az örömhírt. 11Amikor elfognak, és

bíróság elé állítanak titeket, ne aggódjatok előre amiatt, hogy mit

mondjatok. Hanem azt mondjátok, ami megadatik nektek abban az órában.

Mert nem ti lesztek azok, akik beszéltek, hanem a Szent Szellem* szól majd

rajtatok keresztül.

12Akkor majd elárulja és halálra adja testvér a testvérét, és apa a

gyermekét. A gyermekek pedig fellázadnak majd saját szüleik ellen, és

halálra adják őket. 13Mindenki gyűlölni fog benneteket miattam. De aki

mindvégig kitart mellettem, az megszabadul.

14Majd látjátok, hogy ott áll az a pusztítást okozó utálatos dolog*, ahol nem lenne szabad. (Aki olvassa, értse meg, hogy ez mit jelent!) Akkor azok, akik

Júdeában vannak, meneküljenek a hegyekbe! 15Aki fent van a háza tetején, az ne jöjjön le, hogy valamit elvigyen a házból! 16Aki a mezőn van, ne menjen vissza a kabátjáért! 17Nagyon rossz lesz azokban a napokban a gyermeket váró asszonyoknak és a szoptatós anyáknak. 18Imádkozzatok azért, hogy mindez ne télen

történjen! 19A nyomorúság olyan nagy lesz azokban a napokban, mint amilyen

még soha nem volt a világ teremtése óta egészen mostanáig, és amilyen nem is

lesz újra. 20Ha az Úr nem rövidítené le azt az időszakot, senki nem élné túl. De azok miatt, akiket ő kiválasztott, lerövidítette azokat a napokat. 21Ha akkor bárki ezt mondja nektek: »Nézd csak, itt van a Krisztus*!« vagy »Látod, ott van!«

Ne higgyetek neki! 22Mert hamis krisztusok és hamis próféták* jelennek majd

meg. Csodákat* és jeleket tesznek, hogy ha lehet, félrevezessék Isten választottait is. 23De ti vigyázzatok, hiszen én előre mondtam már nektek ezeket!

24Abban az időben, a nyomorúság ideje után,

»elsötétül majd a nap,

és a hold sem világít többé,

25

a csillagok lehullanak az égről,

és az ég erői is megremegnek.«

Ézs 13:10; 34:4

26Akkor majd meglátják, amint az Emberfia* eljön a felhőkben, nagy

hatalommal és dicsőséggel. 27Az Emberfia elküldi az angyalokat, és

összegyűjti választottait a négy égtáj felől, a föld szélétől az ég széléig.

28Tanuljátok meg, amire a fügefa tanít benneteket! Amikor zsenge lesz az

ága, és leveleket kezd hajtani, tudjátok, hogy közel van már a nyár.

29Ugyanígy amikor látjátok, hogy mindezek megtörténnek, tudjátok, hogy

közeledik már az idő. Sőt, az ajtó előtt áll. 30Igazán mondom nektek: Nem

múlik el ez a nemzedék, amíg mindezek a dolgok meg nem történnek. 31Az

ég és a föld elmúlik. Az én beszédeim azonban soha nem múlnak el.

32Senki sem tudja, hogy mikor érkezik el az a nap, vagy az az óra: sem a

mennyei angyalok, sem a Fiú, hanem csak az Atya. 33Vigyázzatok tehát, és

legyetek készen, mert nem tudjátok, hogy mikor történik meg mindez!

34Olyan ez, mint amikor valaki hosszú útra megy, és elhagyja otthonát. A

13:14 pusztító utálatosság Dán 9:27; 11:31; 12:11. 13:22 Csodákat Itt: a Sátán ereje által cselekedett hatalmas tettek.

MÁRK 13:35–14:15

80

házat szolgáira bízza, és mindegyiküknek külön feladatot ad. A kapuőrnek

megparancsolja, hogy legyen éber. 35Legyetek tehát ti is éberek, mert nem

tudjátok, mikor jön vissza a ház ura: este, éjfélkor vagy hajnalban! 36Ha

hirtelen jön vissza, nehogy alva találjon titeket! 37Amit most nektek mondok, mindenkinek mondom: »Legyetek éberek!«”

A vallási vezetők Jézus megöletését tervezik

(Mt 26:1–5; Lk 22:1–2; Jn 11:45–53)

141Már csak két nap volt hátra a Pászka* és a kovásztalan kenyerek

ünnepéig*. A főpapok* és a törvénytanítók keresték a módját, hogy

csellel elfogják és megöljék Jézust. 2Ezt mondták: „Az ünnep alatt nem

tehetjük, mert a nép fellázad.”

Egy asszony különleges tette

(Mt 26:6–13; Jn 12:1–8)

3Amikor Jézus Betániában volt, asztalhoz ült a leprás* Simon házában.

Akkor odajött hozzá egy asszony, kezében egy alabástrom* edénnyel, amely

tele volt nárdusolajból* készült drága illatszerrel. Az asszony felnyitotta az alabástrom edényt, és Jézus fejére öntötte az illatszert.

4Néhányan felháborodtak ezen. Ezt mondták egymásnak: „Miért kell így

pazarolni az illatszert? 5Ezt az illatszert el lehetett volna adni háromszáz

ezüstpénzért, a pénzt pedig szétosztani a szegények között.” És meghara-

gudtak az asszonyra.

6De Jézus ezt mondta nekik: „Hagyjátok őt! Miért bántjátok? Hiszen jót tett

velem. 7Szegények mindig lesznek köztetek, rajtuk bármikor segíthettek. Én

azonban nem leszek mindig veletek. 8Ez az asszony megtett mindent, amit

csak tehetett. Amikor a testemre öntötte az illatszert, a temetésemre

készítette elő azt. 9Igazán mondom nektek: ahol hirdetni fogják az örömhírt,

megemlékeznek majd arról, amit ez az asszony tett.”

Júdás megegyezik Jézus ellenségeivel

(Mt 26:14–16; Lk 22:3–6)

10Ekkor Júdás Iskáriótes — aki a tizenkét tanítvány egyike volt — elment

a főpapokhoz, hogy Jézust a kezükre adja. 11Ők nagyon megörültek ennek,

és pénzt ígértek neki. Júdás ettől kezdve kereste az alkalmat, hogy átadja

nekik Jézust.

A pászkavacsora

(Mt 26:17–25; Lk 22:7–14, 21–23; Jn 13:21–30)

12A kovásztalan kenyerek ünnepének* első napján, amikor szokás szerint

feláldozzák a pászkabárányt*, tanítványai így szóltak Jézushoz: „Hol akarod

megenni a pászkavacsorát? Hol készítsük el neked?”

13Jézus elküldte két tanítványát, és ezt mondta nekik: „Menjetek be a

városba. Ott találkoztok majd egy férfival, aki egy korsó vizet visz.

Kövessétek őt! 14Ahová bemegy, mondjátok a ház gazdájának: »A tanító azt

kéri, hogy mutasd meg azt a helyet, ahol megeheti a pászkavacsorát* a tanít-

ványaival.« 15Ő majd mutat nektek egy nagy, berendezett szobát a ház felső

emeletén, amely készen áll számotokra. Ott készítsétek el a pászkavacsorát!”

81

MÁRK 14:16–36

16Tanítványai elindultak, és bementek a városba. Ott mindent pontosan

úgy találtak, ahogyan Jézus előre megmondta nekik. Így elő is készítették a

pászkavacsorát*.

17Mire este lett, megérkezett Jézus a tizenkettővel. 18Miközben az asztalnál

ettek, így szólt hozzájuk Jézus: „Igazán mondom nektek: közületek valaki

elárul engem — valaki, aki együtt eszik velem.”

19Nagyon elszomorodtak, és egymás után kérdezték: „Ugye, nem én

vagyok az?”

20Ő így válaszolt: „Egy a tizenkettő közül, aki velem együtt mártogatja a

kenyerét a tálba. 21Pontosan az történik majd az Emberfiával*, amit előre

megírtak róla. De szörnyű lesz annak, aki elárulja őt! Jobb lett volna annak

az embernek, ha meg sem született volna!”

Az úrvacsora

(Mt 26:26–30; Lk 22:15–20; 1Kor 11:23–25)

22Mialatt vacsoráztak, Jézus kezébe vette a kenyeret, és hálát adott

Istennek. Megtörte, odaadta tanítványainak, és így szólt: „Vegyétek, ez az

én testem.”

23Ezután kezébe vette a poharat, és hálát adott Istennek. Majd odaadta ta-

nítványainak is, akik mindannyian ittak belőle.

24Így szólt hozzájuk: „Ez az én vérem, amivel elkezdődik a szövetség. Ez a

vér sok emberért ki lesz ontva. 25Igazán mondom nektek: mostantól nem iszom

ebből a borból addig a napig, amíg Isten királyságában nem iszom az újat.”

26Ezután énekeltek Istennek, és felmentek az Olajfák hegyére*.

Jézust minden tanítványa magára fogja hagyni

(Mt 26:31–35; Lk 22:31–34; Jn 13:36–38)

27Ott Jézus így szólt hozzájuk: „Mindannyian elveszítitek majd a hiteteket,

mert meg van írva:

»Megölöm a pásztort, és szétszaladnak a juhok.«

Zak 13:7

28De miután feltámadtam, előttetek megyek Galileába.”

29Péter ekkor így szólt Jézushoz: „Még ha mindenki el is veszti a hitét, én

nem fogom elveszíteni a hitemet!”

30Jézus így felelt neki: „Igazán mondom neked: Még ma éjszaka, mielőtt

kétszer megszólalna a kakas, háromszor fogod letagadni, hogy ismersz engem.”

31Péter azonban tovább mondta: „Még akkor sem tagadlak le, ha veled

együtt kell meghalnom!” A többiek is ugyanezt mondták.

Jézus egyedül imádkozik

(Mt 26:36–46; Lk 22:39–46)

32Ekkor megérkeztek egy Gecsemáné nevű helyre. Ott így szólt Jézus a

tanítványaihoz: „Üljetek le itt, amíg imádkozom!” 33Pétert, Jakabot és Jánost magával vitte. Hirtelen nyugtalanság és szomorúság töltötte el. 34Így szólt

hozzájuk: „Megszakad a szívem a szomorúságtól. Maradjatok azért itt, és

maradjatok ébren!”

35Ezután kissé továbbment. Leborult a földre, és azért imádkozott, hogy

amennyiben lehetséges, ne kelljen elszenvednie mindazt, ami rá vár. 36Így

MÁRK 14:37–58

82

imádkozott: „Abba*, Atyám! Neked minden lehetséges. Kérlek, vedd el

tőlem a szenvedésnek ezt a poharát*! De ne azt tedd, amit én akarok, hanem

azt, amit te akarsz!”

37Ezután visszament a tanítványokhoz, és alva találta őket. Így szólt

Péterhez: „Péter, te alszol? Egy órán át sem tudtál ébren maradni velem?

38Maradjatok ébren, és imádkozzatok, hogy ne essetek kísértésbe! Mert a

szellem azt akarja tenni, ami jó, de a test gyenge.”

3 9 Ezután Jézus megint elment, és ugyanúgy imádkozott, mint

korábban. 40Amikor visszament hozzájuk, ismét alva találta őket, mert

képtelenek voltak nyitva tartani a szemüket. Nem tudták, hogy mit

mondjanak neki.

41Amikor harmadszorra ment vissza, így szólt hozzájuk: „Még mindig

alszotok és pihentek? Most már elég! Eljött az idő, hogy az Emberfiát*

elárulják. 42Keljetek fel! Induljunk! Itt jön az az ember, aki elárul engem.”

Jézus letartóztatása

(Mt 26:47–56; Lk 22:47–53; Jn 18:3–12)

43Jézus még beszélt, amikor megjelent Júdás, a tizenkét tanítvány egyike.

Egy kardokkal és botokkal felfegyverzett tömeg jött vele, akiket a főpapok*,

a törvénytanítók és a nép idős vezetői küldtek.

44Az áruló megmondta nekik, hogy mi lesz a jel: „Akit megcsókolok, azt

fogjátok el, és vigyétek el őrizettel!” 45Amikor Júdás megérkezett, egyenesen Jézushoz ment. Így szólt hozzá: „Tanító!” — és megcsókolta Jézust. 46Akkor

ők megragadták és elfogták Jézust. 47Valaki, aki a közelben állt, kihúzta a

kardját. Lecsapott a karddal a főpap* szolgájára, és levágta az egyik fülét.

48Jézus ekkor így szólt a tömeghez: „Miért jöttetek kardokkal és botokkal

ellenem, mintha rabló lennék? 49Hiszen mindennap ott voltam köztetek,

amikor a Templomban* tanítottam. Akkor miért nem fogtatok el? Azért

történt ez így, hogy beteljesedjen az, ami az Írásokban meg van írva.”

50Tanítványai ekkor mind elhagyták Jézust, és elfutottak.

51Egy fiatalember azonban követte őt. Nem volt rajta más, csak egy

vászonruha. Amikor őt is megpróbálták elfogni, 52ruháját kezükben hagyva

meztelenül elmenekült.

Jézus a zsidó vezetők előtt

(Mt 26:57–68; Lk 22:54–55, 63–71; Jn 18:13–14, 19–24)

53Ezután a főpaphoz* vezették Jézust. Odagyűltek mind a főpapok, a nép idős

vezetői és a törvénytanítók is. 54Péter távolról követte Jézust, és bement a főpap udvarába is. A szolgákkal együtt leült ő is a tűz mellé, hogy megmelegedjen.

55A főpapok* az egész Főtanáccsal* együtt olyan bizonyítékot kerestek Jézus

ellen, amely alapján halálra ítélhetik. De ilyet nem találtak. 56Sok hamis tanú szólt ugyan ellene, de amiket mondtak, azok nem egyeztek meg egymással.

57Ekkor néhány másik hamis tanú állt fel. Ők így szóltak: 58„Hallottuk,

amikor ez az ember* azt mondta: »Lerombolom ezt a Templomot*, amit

14:36 Abba Arám szó, jelentése: „apuka”; gyermekek használják. 14:36 pohár Jézus a reá váró rossz dolgokról beszélt. Ezek vállalása olyan nehéz, mint például meginni egy pohár nagyon rossz ízű folyadékot. 14:58 ez az ember Jézus. Az ellenségei elkerülték nevének használatát.

83

MÁRK 14:59–15:5

emberek építettek. És három nap alatt felépítek helyette egy másikat, amit

nem emberi kéz épített.«” 59De még így sem egyezett, amit mondtak.

60Ekkor kiállt középre a főpap*, és megkérdezte Jézust: „Semmit sem

felelsz arra, amivel ezek az emberek vádolnak?” 61Jézus azonban továbbra is

csak hallgatott, és nem válaszolt.

Ekkor újból megkérdezte őt a főpap*: „Tényleg te vagy a Krisztus*, az

Áldott Isten Fia?”

62Jézus így válaszolt neki: „Én vagyok. Meglátjátok majd az Emberfiát*,

amint ott ül a Hatalmas Isten jobbján, és eljön az ég felhőin.”

63A főpap* erre megszaggatta ruháját, és így szólt: „Ugyan miért kellene

ezek után még több tanú? 64Hiszen hallottátok ezeket az Istent gyalázó

szavakat! Mi a véleményetek?”

Erre mindannyian a tanácsban úgy határoztak, hogy Jézus bűnös, és meg

kell halnia.

65Néhányan elkezdték köpdösni őt, majd letakarták az arcát, megütötték,

és ezt mondták: „Most prófétáld meg, hogy ki ütött meg téged!” Ezután a

szolgák is ütni kezdték őt.

Péter fél bevallani, hogy ismeri Jézust

(Mt 26:69–75; Lk 22:56–62; Jn 18:15–18, 25–27)

66Ezalatt Péter még mindig ott volt az udvarban. Egyszer csak megjelent a

főpap* egyik fiatal szolgálólánya is. 67Amint meglátta a tűznél melegedő

Pétert, közelről is megnézte őt.

Így szólt: „Te is a názáreti Jézussal voltál!”

68Péter azonban letagadta, és ezt mondta: „Nem tudom, de nem is értem,

hogy mit beszélsz!” Azzal kiment a kapu közelébe.*

69A szolgálólány azonban meglátta Pétert, és ismét így szólt a körülötte

állókhoz: „Ez az ember is közéjük tartozik!” 70Ő pedig ismét letagadta.

Egy rövid idő múlva az ott állók így szóltak Péterhez: „Te egészen biztos,

hogy közéjük tartozol, hiszen te is galileai vagy.”

71Péter azonban átkozódni és esküdözni kezdett: „Nem ismerem azt az

embert, akiről beszéltek!”

72Ebben a pillanatban másodszor is megszólalt a kakas. Ekkor Péternek

eszébe jutottak Jézus szavai: „Mielőtt a kakas kétszer megszólalna,

háromszor fogsz letagadni engem.” Péter sírva fakadt.

Pilátus helytartó kihallgatja Jézust

(Mt 27:1–2, 11–14; Lk 23:1–5; Jn 18:28–38)

151Amint reggel lett, összeültek a főpapok*, a nép idős vezetői, a tör-

vénytanítók, valamint az egész Főtanács*, és döntést hoztak.

Megkötözték Jézust, elvitték Pilátushoz, és átadták neki.

2Pilátus megkérdezte tőle: „Te vagy a zsidók királya?”

Ő így válaszolt: „Úgy van, ahogy mondod.”

3A főpapok* sok mindennel vádolták Jézust. 4Ezért Pilátus újból

megkérdezte őt: „Nem felelsz semmit? Nézd, mi mindennel vádolnak téged!”

5Jézus azonban továbbra is csak hallgatott. Pilátus ezen nagyon csodálkozott.

14:68 Több görög másolat hozzáteszi: „ekkor a kakas megszólalt.”

MÁRK 15:6–31

84

Pilátus sikertelen kísérlete Jézus szabadon engedésére

(Mt 27:15–31; Lk 23:13–25; Jn 18:39–19:16)

6A Pászka ünnepe* alkalmával Pilátus szokás szerint szabadon engedett

egy foglyot, akit kértek tőle. 7Volt ott akkor egy Barabbás nevű fogoly is, aki a lázadókkal együtt volt börtönben. Ezek az emberek nemcsak fellázadtak,

hanem gyilkoltak is. 8A tömeg odajött Pilátushoz, és arra kérte őt, hogy most is tegye meg, amit ilyenkor tenni szokott.

9Pilátus megkérdezte tőlük: „Akarjátok, hogy szabadon engedjem nektek a

zsidók királyát?” 10Mert jól tudta, hogy a főpapok* féltékenyek voltak

Jézusra, és ezért adták át neki őt. 11A főpapok azonban felbíztatták a

tömeget, hogy inkább azt kérjék Pilátustól, hogy Barabbást engedje

szabadon.

12Pilátus újból megkérdezte őket: „Hát azzal mit tegyek, akit ti a zsidók

királyának neveztek?”

13Azok visszakiáltottak: „Feszítsd keresztre!”

14Pilátus rákérdezett: „Miért? Mi rosszat tett?”

Ők azonban még hangosabban kiáltották: „Feszítsd keresztre!”

15Mivel Pilátus a nép kedve szerint akart cselekedni, szabadon engedte

nekik Barabbást. Jézust pedig megkorbácsoltatta, és átadta a katonáknak,

hogy feszítsék keresztre.

16A katonák bevezették Jézust a helytartói palota belső udvarába, és

összehívták az egész csapatot. 17Bíborszínű köntöst adtak rá, fejére pedig

tövisből font koronát tettek. 18Ezután így köszöntötték: „Éljen a zsidók

királya!” 19Majd nádszállal ütögették a fejét, leköpdösték, és térdre borultak előtte. 20Amikor befejezték a gúnyolódást, levették róla a bíborköntöst, és

ráadták a saját ruháját. Ezután elvezették, hogy megfeszítsék.

Jézus keresztre feszítése

(Mt 27:32–44; Lk 23:26–43; Jn 19:17–27)

21Útközben találkoztak egy férfival, aki éppen a mezőről jött. Cirénei

származású volt, Simonnak hívták. Alexander és Rufusz apja volt. Arra

kényszerítették a katonák, hogy vigye Jézus keresztjét. 22Elvitték egy helyre, amelyet Golgotának hívtak. Ez azt jelenti: »Koponya-hely«. 23Ott mirhával

kevert bort adtak neki, de nem fogadta el. 24Majd keresztre feszítették Jézust.

Ezután a katonák szétosztották a ruháit, és sorsot vetettek, hogy eldöntsék,

ki melyiket kapja meg.

25Reggel kilenc óra volt, amikor keresztre feszítették. 26Az ellene szóló vád is a keresztre volt írva: „A ZSIDÓK KIRÁLYA”. 27Vele együtt két rablót is megfeszítettek. Egyiket a bal, másikat pedig a jobb oldalán. 28* 29Az emberek,

akik arra mentek, sértegették őt. Fejüket rázva így szóltak: „Na! Hát te vagy az, aki lerombolod a Templomot*, és három nap alatt újra felépíted? 30Gyere

le a keresztről, és mentsd meg magad!”

31A főpapok* és a törvénytanítók szintén gúnyolták Jézust, és ezt mondták

egymásnak: „Másokat megmentett, magát mégsem tudja megmenteni!

15:28 Egyes görög kéziratokban megtalálható a 28. vers is: „És így beteljesedett az Írás szava, miszerint: »És bűnösök közé tették őt.«”

85

MÁRK 15:32–16:3

32Jöjjön le most a keresztről a Krisztus*, Izrael királya! Ha ezt látjuk, hinni fogunk.” Még azok is sértegették őt, akik vele együtt voltak keresztre

feszítve.

Jézus halála

(Mt 27:45–56; Lk 23:44–49; Jn 19:28–30)

33Délben sötétség lett, és beborította az egész földet délután három óráig.

34Délután háromkor Jézus hangosan felkiáltott: „Elói, Elói, lámá sabaktáni!?”

Ez azt jelenti: „Istenem, Istenem, miért hagytál el engem?”*

35Amikor az ott állók közül néhányan meghallották ezt, így szóltak:

„Nézzétek, Illést hívja!”*

36Akkor valaki elszaladt, ecetbe mártott egy szivacsot, felszúrta egy bot

végére, majd Jézusnak nyújtotta, hogy igyon. Ezt mondta: „Várjatok! Lássuk,

eljön-e érte Illés*, hogy levegye őt a keresztről!”

37Ekkor Jézus hangosan felkiáltott, és meghalt.

38A templom függönye* felülről lefelé egészen az aljáig kettészakadt.

39Amikor a százados — aki ott állt vele szemben — látta, hogy Jézus hogyan

halt meg, így szólt: „Ez az ember valóban Isten Fia volt!”

40Volt ott néhány asszony, akik távolról figyelték Jézust. Köztük volt a

magdalai Mária, és az a Mária, aki a fiatalabb Jakabnak és Józsefnek volt az

anyja, valamint Salómé. 41Amikor Jézus Galileában volt, ők voltak azok, akik

követték őt és szolgáltak neki. De volt ott még sok más asszony is, akik

Jézussal együtt mentek fel Jeruzsálembe.

Jézust sírba helyezik

(Mt 27:57–61; Lk 23:50–56; Jn 19:38–42)

42Esteledett. Ez volt az előkészület napja, azaz a szombat* előtti nap.

43Eljött az Arimátiából való József, aki a nagytanács tagja volt, és az emberek nagyon tisztelték őt. Ő maga is várta Isten királyságának eljövetelét. Bátran elment Pilátushoz, és elkérte tőle Jézus testét. 44Pilátus csodálkozott, hogy Jézus ilyen hamar meghalt. Ezért magához hívatta a századost, és

megkérdezte tőle, meghalt-e már. 45Miután meghallgatta a százados

jelentését, átadta a testet Józsefnek. 46József vásznat vásárolt. Levette

Krisztus* testét, betekerte a vászonba, és elhelyezte egy sziklába vájt sírba.

Ezután követ hengerített a sír bejárata elé. 47A magdalai Mária és Mária,

József anyja, látták, hogy hová tették Jézus testét.

Jézus feltámadásának híre

(Mt 28:1–8; Lk 24:1–12; Jn 20:1–10)

161Miután elmúlt a szombat*, a magdalai Mária, Mária, a Jakab anyja és

Salómé illatszereket vásároltak, hogy elmehessenek, és megkenhessék

Jézus testét. 2A hét első napján korán reggel kimentek a sírhoz. 3Az

asszonyok azt kérdezgették egymástól: „Ki fogja elhengeríteni nekünk a

követ a sír bejáratától?”

15:34 idézet: Zsolt 22:2. 15:35 „Illést hívja!” „Én Istenem!” =„Éli” (héberül) vagy „Eloi” (arámul), amely nagyon hasonlóan hangzott Illés nevéhez. (Illés Isten ismert képviselője (prófétája) volt az i.e. 850 körül.)

MÁRK 16:4–20

86

4Amikor azonban felnéztek, meglátták, hogy valaki már elhengerítette a

követ, pedig az nagyon nagy volt. 5Amikor beléptek a sírba, jobboldalt egy

fiatal férfit láttak fehér ruhában ülni. Nagyon megijedtek.

6Ő azonban így szólította meg őket: „Ne féljetek! A názáreti Jézust

keresitek, akit keresztre feszítettek. Feltámadt! Nincs itt. Nézzétek, ez az a hely, ahol feküdt. 7Menjetek el, és mondjátok el a tanítványainak és Péternek, hogy előttetek megy Galileába. Ott majd meglátjátok őt, pontosan úgy,

ahogyan azt előre megmondta nektek.”

8Kimentek hát a sírból, és elfutottak onnan, mert megijedtek, és összezava-

rodtak. Nem is szóltak erről senkinek, mert féltek.*

Jézus megjelenik néhány tanítványának

(Mt 28:9–10; Lk 24:13–35; Jn 20:11–18)

9Miután Jézus a hét első napján korán reggel feltámadt, először a magdalai

Máriának jelent meg, akiből korábban hét gonosz szellemet űzött ki. 10Mária

azonnal elindult, hogy elmondja ezt Jézus tanítványainak, akik gyászoltak és

sírtak. 11Amikor meghallották, hogy Jézus él és hogy Mária látta is őt, nem

hitték el.

12Ezután más alakban jelent meg két tanítványnak is, akik épp vidékre

mentek. 13Miután visszatértek, elmondták ezt a többieknek. Ők azonban

nem hittek nekik.

Jézus beszél a tanítványaival

(Mt. 28:16–20; Lk 24:36–49; Jn 20:19–23; ApCsel 1:6–8)

14Később Jézus megjelent a tizenegynek is, amikor éppen ettek. Szemükre

vetette hitetlenségüket és keményszívűségüket, amiért nem hittek azoknak,

akik a feltámadása után látták őt.

15Ezután így szólt hozzájuk: „Menjetek el a föld minden részére!

Hirdessétek az örömhírt* minden embernek! 16Aki hisz és bemerítkezik*,

az mind megszabadul. Aki azonban nem hisz, arra ítélet vár. 17Ezek a jelek

kísérik azokat, akik hisznek: Gonosz szellemeket űznek ki a nevemben. Új

nyelveken szólnak. 18Ha kígyókat vesznek fel kezükkel, és ha halálos

mérget isznak, nem árt meg nekik. Betegekre teszik rá a kezüket, és azok

meggyógyulnak.”

Jézus visszamegy a mennybe

(Lk 24:50–53; ApCsel 1:9–11)

19Miután az Úr Jézus ezeket elmondta a tanítványainak, felemeltetett a

mennybe, és Isten jobb oldalára ült. 20Az apostolok ezután elindultak, és

mindenhol hirdették az örömhírt*. Az Úr pedig együtt munkálkodott velük,

és csodákkal erősítette meg, hogy az örömhír, amiről beszélnek, igaz.

16:8 Néhány korai görög kézirat itt ér véget.

87

Lukács

evangéliuma

Beszámoló Jézus életéről

11Sokan megpróbáltak már beszámolni azokról a dolgokról, amelyek

közöttünk történtek. 2Ezekről mi is hallottunk már olyan emberektől, akik

kezdettől fogva a saját szemükkel látták mindezt, és akik hirdették az Isten

üzenetét. 3Én magam is elejétől gondosan áttanulmányoztam mindezeket,

tisztelt Teofilusz. Úgy gondoltam, hogy megírom neked ezeket egy

könyvben, 4azért, hogy tudd: mindaz, amire tanítottak téged, valóban igaz.

Zakariás és Erzsébet

5Abban az időben, amikor Heródes* volt Júdea királya, élt egy Zakariás

nevű pap. Abijah csoportjához tartozott. Felesége, Erzsébet Áron családjából

származott. 6Mindketten igaz emberek voltak Isten előtt, és hűségesen

megtartották az Úr parancsolatait és rendelkezéseit. 7Gyermekeik azonban

nem születtek, mert Erzsébetnek nem lehetett gyermeke, és mindketten igen

idősek voltak már.

8Történt egyszer, hogy Zakariás csoportjára került a sor, hogy a Templomban*

Istennek szolgáljanak. Zakariás is ott volt a papok között. 9Szokás szerint sorsot húztak. Így választottak ki egyet maguk közül, aki belép az Úr Templomába, és ott füstölőáldozatot mutat be. Ez alkalommal Zakariásra esett a választás.

Zakariás bement a Templomba, 10a nép pedig az áldozat bemutatása közben a

Templomon kívül imádkozott. 11Ekkor Zakariás előtt, a füstölő áldozati oltár*

jobb oldalán megjelent egy angyal. 12Amikor Zakariás meglátta őt, nagyon

megijedt. 13Az angyal azonban így szólt hozzá: „Ne félj, Zakariás, mert meg-

hallgatta az Úr az imádságodat. Erzsébet, a feleséged, fiút fog szülni neked, akit Jánosnak* neveztek. 14A fiú örömöt és boldogságot hoz majd. Sokan örülnek

majd annak, hogy megszületett, 15mert nagy lesz az Úr előtt. Nem iszik bort,

sem semmiféle szeszes italt. Születésétől fogva betölti őt a Szent Szellem*, 16és Izrael népe közül sokakat visszatérít majd az Úrhoz, az ő Istenükhöz. 17Az Úr előtt fog járni Illés* erejével és szellemével, hogy felkészítse az embereket az Úr számára. Az apákat és a gyermekeket ki fogja békíteni egymással. Az engedet-leneket pedig elvezeti majd, hogy úgy gondolkodjanak, mint az igazak.

18Ekkor Zakariás így szólt az angyalhoz: „Honnan tudom meg, hogy

mindez igaz? Hiszen öreg ember vagyok, és a feleségem is idős már.”

19Az angyal így válaszolt: „Én Gábriel vagyok, és Isten színe előtt állok.

Azért küldtek, hogy beszéljek veled, és elmondjam neked ezt az örömhírt*.

20De jól jegyezd meg: megnémulsz, és egészen addig a napig nem fogsz

tudni beszélni, amíg mindez megtörténik. Ez azért lesz így, mert nem hittél a szavaimnak, amelyek pedig be fognak teljesedni a kellő időben.”

LUKÁCS 1:21–47

88

21Az emberek ezalatt várták Zakariást, és csodálkoztak, hogy miért van

benn olyan sokáig a Templomban*. 22Amikor végre kijött, nem tudott velük

beszélni. Az emberek rájöttek, hogy látomást látott a Templomban. Zakariás

pedig csak mutogatott nekik, de megszólalni nem tudott. 23Amikor szolgála-

tának ideje letelt, hazament.

24Nem sokkal ezután Erzsébet teherbe esett, és öt hónapig nem ment ki a

házból. Majd így szólt: 25„Nézzétek, mit tett az Úr! Gondoskodott rólam, és

elvette a szégyenemet az emberek előtt, hogy nem lehet gyermekem.”

Az angyal látogatása Máriánál

26–27Amikor Erzsébet terhessége hatodik hónapjában volt, Isten a galileai

Názáret városába küldte Gábriel angyalt egy szűzhöz*, aki egy József nevű

férfi jegyese volt. József Dávid* családjából származott, a szűz neve pedig

Mária volt. 28Gábriel odament hozzá, és így szólt: „Üdvözöllek! Az Úr

megáldott téged, és veled van.”

29Mária megdöbbent azon, amit az angyal mondott, és azon gondolkodott,

hogy mit jelenthet ez a köszöntés.

30Ám az angyal így folytatta: „Ne félj, Mária, mert Isten kedvel téged.

31Figyelj rám! Teherbe esel, és fiad fog születni, akit Jézusnak fogsz nevezni.

32Hatalmas lesz, és a Mindenható Isten Fiának nevezik majd. Az Úr Isten

atyjának, Dávidnak* trónjára ülteti majd őt. 33Jákób utódai fölött fog

uralkodni örökké, és királysága soha nem ér véget.”

34Mária erre így szólt: „Hogyan történhet meg mindez? Hiszen én még

soha nem voltam férfival.”

35Az angyal így válaszolt neki: „Eljön hozzád a Szent Szellem*, és a

Mindenható Isten hatalma takar be. Ezért a szent gyermeket is, amely születni fog, Isten Fiának nevezik majd. 36A te rokonod, Erzsébet is gyermeket vár,

pedig idős már. Ő, akiről azt mondták, hogy nem lehet gyermeke, már a

hatodik hónapban van. 37Mert Istennek semmi sem lehetetlen.”

38Mária így válaszolt az angyalnak: „Az Úr szolgája vagyok. Történjen

velem minden a te beszéded szerint!” Az angyal pedig elment.

Mária meglátogatja Zakariást és Erzsébetet

39Ezután Mária útra kelt, és sietve elindult a hegyvidékre, Júdea egyik

városába. 40Bement Zakariás házába, és köszöntötte Erzsébetet. 41Amikor

Erzsébet meghallotta Mária köszöntését, megmozdult benne a gyermek,

Erzsébetet pedig betöltötte a Szent Szellem*. 42Örömteli hangon így kiáltott:

„Te vagy a legáldottabb minden asszony között, és áldott a gyermek, akit

világra hozol majd! 43De hogyan is történhetett éppen velem, hogy az én

Uram anyja eljött hozzám? 44Mert amint meghallottam az üdvözlésedet,

örömében megmozdult bennem a gyermekem. 45Áldott vagy, mert elhiszed,

hogy amit az Úr mondott neked, az meg fog történni.”

Mária Istent dicsőíti

46Mária pedig ezt mondta:

47 „Lelkem dicséri az Urat,

és boldog a szívem, mert Isten az én Szabadítóm.

89

LUKÁCS 1:48–72

48

Mert Ő ránézett alázatos szolgálójára.

Bizony, mostantól kezdve

áldottnak mond engem minden ember,

49

mert a Hatalmas Úr nagy dolgokat tett velem,

Szent az ő neve!

50

Ő mindig kegyelmet ad azoknak,

akik tisztelik őt.

51

Megmutatta karja erejét,

és szétszórta a büszke embereket, dicsekvő gondolataikkal.

52

Uralkodókat döntött le trónjaikról,

és az alázatosakat felemelte.

53

Az éhezőket finom étellel táplálta,

a gazdagokat azonban üres kézzel küldte el.

54

Megsegítette szolgáját, Izráelt,

55

és nem felejtett el könyörületesen bánni velük,

ahogyan azt őseinknek megígérte,

Ábrahámnak* és az ő gyermekeinek mindörökre.

56Körülbelül három hónapot töltött Mária Erzsébettel, azután hazament.

János születése

57Amikor pedig elérkezett az idő, hogy megszülessen Erzsébet gyermeke,

fiút szült. 58Szomszédai és rokonai megtudták, milyen jóságos volt hozzá az

Úr, és együtt örültek vele.

59A nyolcadik napon eljöttek körülmetélni a gyermeket. Apja nevéről

Zakariásnak akarták elnevezni. 60Anyja azonban megszólalt, és ezt mondta:

„Nem. János legyen a neve!”

61Az emberek ezt mondták neki: „De hiszen senki sincs a rokonságban,

akit így hívnának!” 62Majd jelekkel megkérdezték az apjától, hogy ő milyen

nevet akar adni a gyermeknek.

63Zakariás egy táblát kért tőlük, és ezt írta rá: „János a neve.” Ezen

mindenki elcsodálkozott. 64Ekkor hirtelen megnyílt Zakariás szája, nyelve

megoldódott, beszélni kezdett, és dicsérte az Istent. 65A környék lakóit pedig félelem töltötte el, és Júdea egész hegyvidékén beszéltek ezekről a dolgokról.

66Aki csak hallott róla, csodálkozott, és ezt kérdezte: „Vajon mi lesz ebből a gyermekből?” —, mert az Úr valóban vele volt.

Zakariás Istent dicsőíti

67Apját, Zakariást betöltötte a Szent Szellem*, és így szólt:

68 „Legyen áldott az Úr, Izráel Istene,

mert megsegítette és megszabadította népét.

69

Hatalmas Megváltót adott nekünk

szolgájának, Dávidnak* családjából,

70

ahogyan azt már régen megígérte szent prófétái* által:

71

Megígérte, hogy megment minket ellenségeinktől

és mindazoktól, akik gyűlölnek minket.

72

Megmutatja kegyelmét atyáinknak;

és megemlékezik szent igéretéről

LUKÁCS 1:73–2:14

90

73

amelyet Ábrahámnak*, a mi atyánknak tett esküvel.

Megadja nekünk, hogy

74

miután megszabadít minket ellenségeinktől,

félelem nélkül szolgáljunk neki,

75

és szentek és igazak legyünk Őelőtte

életünk minden napján.

76

Téged pedig, kisgyermek,

a Magasságos prófétájának* fognak nevezni,

mert az Úr előtt jársz,

hogy előkészítsd az ő útjait.

77

Elmondod az ő népének, hogy megszabadulnak,

mert az Úr megbocsátja bűneiket.

78

Az Úr kegyelméből

új nap ragyog ránk a magasból.

79

Beragyogja azokat, akik a sötétségben

és a halál árnyékában élnek,

és a békesség útjára vezet bennünket.”

80A kisfiú pedig növekedett, és egyre erősödött lélekben. A pusztában élt

addig, amíg nyíltan megjelent Izrael népének.

Jézus születése

(Mt 1:18–25)

21Abban az időben Augustus császár* parancsot adott, hogy számoljanak

össze minden embert, aki a Római Birodalom területén lakott. 2Ez volt az

első népszámlálás. Ebben az időben Szíriában Cirenius volt a helytartó.

3Mindenki elment tehát a saját szülővárosába feliratkozni.

4József is elindult a galileai Názáretből Júdeába, Dávid* városába, amelyet

Betlehemnek neveztek. József Dávid családjából és nemzetségéből

származott. 5Vele volt Mária, a jegyese is, aki akkor gyermeket várt. 6Amíg

azonban Betlehemben voltak, eljött Mária szülésének ideje. Megszülte első

kisfiát. 7A gyermeket bepólyálta és a jászolba fektette, mert a fogadóban nem volt hely számukra.

Néhány pásztor hall Jézusról

8Azon az éjszakán a környékbeli legelőkön pásztorok voltak a szabad ég

alatt és a nyájukat őrizték. 9Egyszer csak megjelent nekik az Úr angyala, és

Isten dicsősége ragyogta körül őket. 10A pásztorok megrémültek, de az

angyal így szólt hozzájuk: „Ne féljetek, mert nagy örömhírt* hoztam, ami

minden embernek örömöt szerez majd! 11Ma megszületett nektek a

Szabadító Dávid* városában, aki az Úr Krisztus*. 12A jel pedig, amelyről fel-

ismeritek, ez lesz: egy kisgyermeket találtok majd, aki egy jászolban fekszik bepólyálva.”

13Hirtelen hatalmas angyali sereg jelent meg az angyal mellett, akik így di-

csőítették Istent:

14 „Dicsőség a mennyben az Istennek,

és a földön legyen békesség azoknak,

akik úgy élnek, ahogy Istennek tetszik!”

91

LUKÁCS 2:15–36

15Miután az angyalok elmentek, hogy visszatérjenek a mennybe, a

pásztorok így szóltak egymáshoz: „Menjünk el Betlehembe! Nézzük meg

mindazt, amit az Úr mondott nekünk!”

16S ezzel sietve útnak indultak. Meg is találták Máriát, Józsefet, és a jászolban fekvő kisgyermeket. 17Miután meglátták őt, mindenkinek elmondták azt, amit

erről a gyermekről hallottak. 18Mindenki, aki hallotta, csodálkozott azon, amit a pásztorok mondtak. 19Mária azonban megőrizte a szívében mindezeket, és sokat

gondolkodott azon, ami történt. 20A pásztorok eközben hazatértek. Köszönetet

mondtak Istennek és dicsérték Őt mindazért, amit láttak és hallottak. Minden

pontosan úgy történt, ahogyan az angyal előre elmondta nekik.

21Amikor a gyermek nyolcnapos lett, eljött körülmetélésének ideje. A Jézus

nevet adták neki, ahogyan ezt az angyal mondta, mielőtt még a gyermek

elkezdett volna növekedni Máriában.

Jézus bemutatása a Templomban

22Amikor Mózes* törvénye szerint elérkezett a megtisztulás ideje, elvitték

Jézust Jeruzsálembe, hogy ott az Úrnak bemutassák. 23A törvényben ugyanis

meg van írva: „Minden elsőszülött fiút az Úrnak kell szentelni.”* 24Elmentek

tehát, hogy az Úr törvénye szerint áldozatként bemutassanak egy pár

gerlicét és két galambfiókát.*

Simeon meglátja Jézust

25Jeruzsálemben élt egy Simeon nevű ember. Igaz, istenfélő ember volt.

Izráel szabadítását várta, és a Szent Szellem* volt vele. 26A Szent Szellem

megmutatta neki, hogy nem hal meg addig, amíg meg nem látja a Krisztust*,

akit az Úr küld. 27Simeont a Szent Szellem a Templomba* vezette. Amikor

Jézus szülei behozták a gyermeket, hogy megtegyék, amit a törvény előír,

28Simeon a karjába vette Jézus. Dicsérte Istent, és ezt mondta:

29 „Uram, most engedd el a Te szolgádat békében,

ahogyan megígérted,

30

mert szemeim meglátták a te szabadításodat,

31

amit minden ember számára készítettél.

32

Útmutató világosság ő a nem zsidó népek számára,

és dicsőség néped, Izráel számára!”

33Jézus apja és anyja csodálkozott azon, amit Simeon mondott róla.

34Ezután Simeon megáldotta őket. Így szólt Jézus anyjához, Máriához: „Ezt a

gyermeket Isten arra rendelte, hogy Izráel fiai közül sokan elbukjanak vagy

felemelkedjenek általa. Arra van rendelve, hogy jel legyen, amit az emberek

nem fogadnak el. 35Mindez azért lesz így, hogy sok szív gondolata ismertté

legyen. És azok a dolgok, amelyek történni fognak, fájdalmasak lesznek

számodra — mintha egy kard szúrná át a szívedet.”

Anna meglátja Jézust

36Volt a Templomban* egy Anna nevű prófétanő* is. Fánuel leánya volt, az

Áser törzsébe tartozott. Nagyon idős volt, nyolcvannégy éves. Hét év

2:23 „Minden … szentelni” Lásd 2Móz 13:2. 2:24 idézet: 3Móz 12:8.

LUKÁCS 2:37–3:4

92

házasság után maradt özvegyen. 37Soha nem ment el a Templomból, hanem

böjttel* és imával szolgálta Istent éjjel-nappal. 38Anna is odalépett hozzájuk.

Hálát adott Istennek, és beszélt a gyermekről mindazoknak, akik Jeruzsálem

szabadulását várták.

József és Mária hazatérnek

39Amikor mindent megtettek, amit az Úr törvénye kívánt, visszatértek la-

kóhelyükre, a galileai Názáretbe. 40A gyermek pedig növekedett és

erősödött. Egyre bölcsebb lett, és Isten áldása volt rajta.

A gyermek Jézus

41Jézus szülei minden évben elmentek Jeruzsálembe a Pászka ünnepére*.

42Amikor Jézus tizenkét éves volt, szokásuk szerint ismét felmentek az

ünnepre. 43Amikor az ünnepnek vége volt, a szülők hazaindultak, Jézus

viszont Jeruzsálemben maradt. 44Szülei azonban nem tudtak erről. Azt

gondolták, hogy a gyermek útitársaikkal van, és hazafelé megy. Már egy

napja úton voltak, amikor keresni kezdték őt rokonaik és barátaik között.

45Miután nem találták, visszamentek Jeruzsálembe, hogy ott keressék

tovább. 46Három nap múlva találták meg a Templomban*. A tanítók között

ült, hallgatta és kérdezgette őket. 47Mindenki, aki hallotta őt, elcsodál-

kozott azon, hogy milyen értelmes, és a kérdésekre adott válaszain.

48Amikor a szülei meglátták őt, megdöbbentek. Anyja így szólt hozzá:

„Fiam, miért tetted ezt velünk? Apád és én nagyon aggódtunk érted, és

kerestünk téged!”

49Mire ő így válaszolt: „Miért kellett engem keresnetek? Nem tudjátok,

hogy nekem az én Atyám dolgaival kell foglalkoznom?” 50Szülei nem

értették meg a válaszát.

51Ezután Jézus visszatért velük Názáretbe, és engedelmeskedett szüleinek.

Mária megőrizte mindezeket a dolgokat a szívében. 52Jézus pedig egyre

bölcsebb és erősebb lett, és növekedett az emberek és Isten előtti kedvességben.

Bemerítő János

(Mt 3:1–12; Mk 1:1–8; Jn 1:19–28)

31Tibérius császár*uralkodásának tizenötödikévében

Poncius Pilátus volt Júdea helytartója.

Heródes* volt Galilea negyedes fejedelme,

Heródes bátyja, Fülöp volt Iturea és Trakhónitisz negyedes fejedelme.

Lüszániász pedig Abiléné negyedes fejedelme volt.

2Ebben az időben, amikor Kajafás és Annás voltak a főpapok*, szólt az Úr

Jánoshoz*, Zakariás fiához a pusztában. 3János bejárta a Jordán egész

vidékét. Hirdette az embereknek, hogy ha megváltoztatják a gondolkodásu-

kat és bemerítkeznek*, akkor Isten megbocsátja bűneiket. 4Ézsaiás próféta*

így írt erről könyvében:

„Valaki kiált a pusztában:

»Készítsétek elő az Úr útját!

Tegyétek egyenessé ösvényeit!

93

LUKÁCS 3:5–22

5

Minden völgyet töltsetek fel,

és minden hegyet hordjatok szét!

A görbe utak váljanak egyenessé,

a göröngyösek simává,

6

és minden ember meglátja az Isten szabadítását.«”

Ézs 40:3–5

7János* így szólt a tömeghez, akik eljöttek hozzá bemerítkezni*: „Ti

kígyók! Ki figyelmeztetett titeket, hogy meneküljetek a közelgő harag

elől? 8Olyan dolgokat tegyetek, amik megmutatják, hogy valóban megvál-

toztatok. Ne mondogassátok folyton magatokról: »Mi Ábrahám* fiai

vagyunk!« Mert azt mondom nektek: Isten ezekből a kövekből is tud

fiakat teremteni Ábrahámnak! 9A fejsze pedig már a fák* gyökerén van, és

kivág minden fát, amely nem terem jó gyümölcsöt*. A kivágott fát pedig

tűzbe dobják.”

10A tömeg erre megkérdezte Jánostól*: „Akkor mit tegyünk?”

11János* azt mondta: „Akinek két ruhája van, adjon egyet annak, akinek

egy sincs! Akinek van ennivalója, ossza meg azzal, akinek nincs!”

12Néhány vámszedő* is eljött hozzá bemerítkezni*. Ők is megkérdezték

tőle: „Tanító, mit tegyünk?”

13János* ezt mondta nekik: „Ne szedjetek több pénzt, mint amennyi elő

van írva!”

14Katonák is jöttek hozzá, és ők is megkérdezték: „Hát mi mit tegyünk?”

Ő ezt mondta: „Senkitől se vegyetek el pénzt erőszakkal! Senkit se

vádoljatok hamisan, és elégedjetek meg a fizetségetekkel!”

15Mivel az emberek már várták Krisztus* eljövetelét, azon gondolkodtak,

hogy talán János* a Krisztus.

16János* azonban így válaszolt mindenkinek: „Én vízbe merítelek be*

titeket. Jönni fog azonban valaki, aki hatalmasabb nálam. Én az ő saruja

szíját sem vagyok méltó kioldani. Ő Szent Szellembe* és tűzbe merít majd

be titeket. 17Kezében szórólapát van, amivel megtisztítja szérűjét. A

gabonát magtárába gyűjti, a pelyvát pedig elolthatatlan tűzzel fogja

megégetni.” 18Sok mást is mondott János az embereknek, és hirdette nekik

az örömhírt*.

Hogyan végződött később János munkája?

19János megmondta Heródes* fejedelemnek, hogy nagyon helytelen, hogy

viszonya volt bátyjának feleségével, Heródiással. Helytelenítette mindazokat

a gonosz dolgokat is, amiket még tett. 20Heródes pedig ráadásul

mindezekre: börtönbe záratta Jánost*.

János bemeríti Jézust

(Mt 3:13–17; Mk 1:9–11)

21Miután sok ember bemerítkezett Jánosnál*, Jézus is bemerítkezett. Amíg

imádkozott, megnyílt a menny, 22és leszállt Jézusra a Szent Szellem* látható

módon, galamb formájában. A mennyből pedig egy hang hallatszott: „Te

vagy az én szeretett fiam, akiben gyönyörködöm.”

3:9 fák Azok az emberek, akik nem fogadják el Jézust, olyanok, mint a fák, amelyeket kivágnak.

LUKÁCS 3:23–4:8

94

József családfája

(Mt 1:1–17)

23Jézus körülbelül harminc éves volt, amikor elkezdte a szolgálatát. Az

emberek úgy tudták, hogy ő József fia volt.

József Éli fia volt. 24Éli Mattát fia volt. Mattát Lévi fia volt. Lévi Melki fia volt. Melki Jannáj fia volt. Jannáj József fia volt. 25József Mattatiás fia volt.

Mattatiás Ámós fia volt. Ámos Náhum fia volt. Náhum Heszli fia volt.

Heszli Naggai fia volt. 26Naggai Mahat fia volt. Mahat Mattatiás fia volt.

Mattatiás Simei fia volt. Simei Jószek fia volt. Jószek Jóda fia volt.

27Jóda Jóhánán fia volt. Jóhánán Résa fia volt. Résa Zerubbábel fia volt.

Zerubbábel Sealtiel fia volt. Sealtiel Néri fia volt. 28Neri Melki fia volt. Melki Addi fia volt. Addi Kószám fia volt. Kószám Elmadám fia volt. Elmadám Ére

fia volt. 29Ére Jézus fia volt. Jézus Eliézer fia volt. Eliézer Jórim fia volt. Jórim Mattát fia volt. Mattát Lévi fia volt.

30Lévi Simeon fia volt. Simeon Júda fia volt. Júda József fia volt. József

Jónám fia volt. Jónám Eljákim fia volt. 31Eljákim Melea fia volt. Melea Menna fia volt. Menna Mattáta fia volt. Mattáta Nátán fia volt. Nátán Dávid fia volt.

32Dávid Isai fia volt. Isai Óbed fia volt. Óbed Bóáz fia volt. Bóáz Szalmón fia volt. Szalmón Nahsón fia volt.

33Nahsón Aminádáb fia volt. Aminádáb Admin fia volt. Admin Arni fia

volt. Arni Heszrón fia volt. Heszrón Fáresz fia volt. Fáresz Júda fia volt.

34Júda Jákób fia volt. Jákób Izsák fia volt. Izsák Ábrahám* fia volt.

Ábrahám Táré fia volt. Táré Náhór fia volt. 35Náhor Szerug fia volt. Szerug

Reu fia volt. Reu Peleg fia volt. Peleg Héber fia volt. Héber Selah fia volt.

36Selah Kénán fia volt. Kénán Arpaksád fia volt. Arpaksád Sém fia volt.

Sém Nóé fia volt. Noé Lámek fia volt. 37Lámek Metusélah fia volt. Metusélah

Hénók fia volt. Hénok Járed fia volt. Járed Mahalalél fia volt. Mahalalél

Kénán fia volt. 38Kénán Enós fia volt. Enós Sét fia volt. Sét Ádám fia volt.

Ádám pedig Isten fia volt.

Jézust próbára teszi az ördög

(Mt 4:1–11; Mk 1:12–13)

41Jézus Szent Szellemmel* telve visszatért a Jordán folyótól. A Szent

Szellem a pusztába vezette őt. 2Negyven napot töltött itt, miközben az

ördög próbára tette őt. Ez idő alatt Jézus semmit sem evett. Amikor a

negyven nap letelt, nagyon megéhezett.

3Ekkor az ördög ezt mondta neki: „Ha valóban Isten Fia vagy, mondd

ennek a kőnek, hogy változzon kenyérré!”

4Jézus így válaszolt neki: „Meg van írva:

»Nemcsak kenyérrel él az ember.«”

5Móz 8:3

5Az ördög erre elvitte őt egy hegyre, ahonnan egy pillanat alatt megmutatta

neki a föld minden királyságát. 6Így szólt: „Neked adom ezeknek az király-

ságoknak minden hatalmát és dicsőségét. Mert mindez az enyém, és én annak

adom, akinek akarom. 7Ha tehát imádsz engem, mind a tiéd lesz.”

8Jézus így válaszolt: „Meg van írva:

»Az Urat, a te Istenedet imádd, és csak neki szolgálj!«”

5Móz 6:13

95

LUKÁCS 4:9–29

9Akkor az ördög elvezette őt Jeruzsálembe. A Templom* legmagasabb

pontjára állította, és ezt mondta neki: „Ha Isten Fia vagy, ugorj le innen!

10Mert meg van írva:

»Parancsot ad majd angyalainak, hogy vigyázzanak rád,

Zsolt 91:11

11

és ők felemelnek kezeikkel,

hogy meg ne üsd a lábadat a kőbe.«”

Zsolt 91:12

12Jézus pedig így válaszolt: „Azt is mondja az Írás*:

»Ne tedd próbára Uradat, Istenedet!«”

5Móz 6:16

13Miután az ördög befejezett minden próbatételt, elment tőle egy időre.

Jézus tanít

(Mt 4:12–17; Mk 1:14–15)

14Jézus pedig a Szent Szellem* erejével telve visszatért Galileába. Híre az

egész vidéken elterjedt. 15A zsinagógákban* tanított, és mindenki dicsérte őt.

Jézus haza megy

(Mt 13:53–58; Mk 6:1–6)

16Ezután Názáretbe ment, ahol felnevelkedett. Szombaton* szokása szerint

elment a zsinagógába*. Amikor felállt, hogy az Írásokból* felolvasson,

17Ézsaiás próféta* könyvét adták a kezébe. Kinyitotta a könyvet, és azt a

helyet találta meg, ahol ez áll:

18 „Az Úrnak Szelleme* van rajtam.

Mert ő felkent engem, hogy örömhírt* vigyek a szegényeknek.

Elküldött, hogy a foglyoknak szabadulást hirdessek,

a vakoknak pedig szemük megnyílását,

és szabaddá tegyem a elnyomottakat,

19

és hogy kihirdessem az Úr kedvességének időszakát.”

Ézs 61:1–2

20Ezután becsukta a könyvet, visszaadta a szolgának, és leült. A zsinagó-

gában* mindenki őt nézte. 21Jézus így szólt hozzájuk: „Ez az Írás* ma, a

fületek hallatára teljesedett be.”

22Mindenki dicsérte Jézust, és csodálattal hallgatták a gyönyörű szavakat,

amiket mondott. Azt kérdezgették egymástól: „Nem József fia ez?”

23Ő pedig így válaszolt nekik: „Tudom, hogy ezt a közmondást mondjátok

majd nekem: »Orvos vagy, gyógyítsd hát meg magadat! Amiket hallottunk,

hogy Kapernaumban cselekedtél, tedd meg a saját szülővárosodban is!«”

24Azután így folytatta: „Igazán mondom nektek: egyetlen prófétát* sem

fogadnak el a saját szülővárosában. 25Igazán mondom nektek: sok özve-

gyasszony élt Izráelben Illés* idejében, amikor három és fél évig nem esett az eső, és az embereknek nem volt mit enniük az egész vidéken. 26De Isten

egyikükhöz sem küldte el Illést, csak a Szidónhoz tartozó Sareptában élő öz-

vegyasszonyhoz. 27Sok leprás* volt Izráelben Elizeus próféta idejében, de

senki sem gyógyult meg, csak a szíriai Naámán.”

28Amikor meghallották ezt a zsinagógában*, mindenki megharadudott

Jézusra. 29Az emberek felkeltek, és kidobták őt a városból. Elvitték annak a

LUKÁCS 4:30–5:3

96

sziklának a szélére, amelyen a város állt. Le akarták lökni onnan. 30De ő ke-

resztülment a tömegen, és otthagyta őket.

Jézus meggyógyít egy embert, akiben gonosz szellem volt

(Mk 1:21–28)

31Ezután Kapernaumba ment, amely Galilea egyik városa volt. Itt is

tanított szombaton* a zsinagógában*. 32A nép csodálta a tanítását, mert a

szavainak hatalma volt. 33A zsinagógában volt egy ember, akiben gonosz

szellem volt. Ez az ember így kiáltozott: 34„Mit akarsz tőlünk, názáreti Jézus?

Azért jöttél, hogy elpusztíts minket? Tudom, ki vagy te: az Isten Szentje.”

35De Jézus ráparancsolt a gonosz szellemre: „Hallgass, és menj ki belőle!”

Erre a gonosz szellem a többiek előtt a földre vetette az embert, és kiment

belőle, de az embernek semmi baja sem lett.

36Mindenki elcsodálkozott ezen, és ezt kérdezgették egymástól: „Vajon

miféle tanítás ez? Erővel és hatalommal parancsol a gonosz szellemeknek,

azok pedig kimennek az emberekből!” 37És a róla szóló hír az egész

környéken elterjedt.

Jézus meggyógyítja Péter anyósát

(Mk 1:21–28)

38Jézus a zsinagógából* Simon* otthonába ment. Simon anyósa beteg volt,

magas láza volt. Megkérték Jézust, hogy segítsen rajta. 39Jézus megállt az

asszony fölött, parancsolt a láznak, és az elmúlt. Erre az asszony azonnal

felkelt, és szolgálni kezdett nekik.

Jézus sok embert meggyógyít

40Amikor lement a nap, különféle betegségekben szenvedő embereket

hoztak Jézushoz. Ő pedig kezét rájuk tette, és mindegyiküket meggyógyítot-

ta. 41Sokakból gonosz szellemek is kimentek, akik ezt kiáltozták: „Te vagy az Isten Fia!” De Jézus rájuk parancsolt, és nem engedte, hogy beszéljenek. A

gonosz szellemek ugyanis tudták, hogy ő a Krisztus*.

Jézus más városokba megy

(Mk 1:35–39)

42Másnap egy lakatlan helyre ment Jézus. A tömeg azonban megkereste és

körülvette őt. Az emberek megpróbálták rábeszélni, hogy maradjon velük.

43De ő így szólt hozzájuk: „Más városokban is el kell mondanom az Isten ki-

rályságáról szóló örömhírt*, mert ezért küldött engem Isten.”

44És folytatta Isten üzenetének hirdetését Júdea zsinagógáiban* is.

Péter, Jakab és János követik Jézust

(Mt 4:18–22; Mk 1:16–20)

51Egyszer, amikor Jézus a Genezáreti-tónál állt, nagy tömeg vette körül,

amely Isten igéjét hallgatta. 2Jézus meglátott a tó partjánál két hajót. A

halászok éppen akkor szálltak ki, és a hálóikat mosták. 3Jézus beszállt az egyik 4:38 Simon Simon másik neve Péter volt.

97

LUKÁCS 5:4–21

hajóba, amely Simoné volt. Megkérte Simont, hogy vigye őt be, egy kicsit

távolabb a parttól. Majd leült a hajóban, és onnan tanította az embereket.

4Miután befejezte a tanítást, azt mondta Simonnak: „Evezz ki a mély vízre,

és vessétek ki fogásra a hálóitokat!”

5Simon így válaszolt: „Mester, egész éjjel keményen dolgoztunk, és semmit

nem fogtunk. De mivel te mondod, leeresztem a hálókat.” 6Amikor ezt

megtették, olyan sok halat fogtak, hogy a hálók szakadoztak tölük. 7Ezért

jeleztek társaiknak, akik a másik hajóban voltak, hogy jöjjenek oda hozzájuk, és segítsenek nekik. Ők odamentek, és mindkét hajót úgy megtöltötték

hallal, hogy majdnem elsüllyedtek.

8Amikor Simon Péter ezt látta, Jézus lábaihoz borult, és így szólt: „Menj el

tőlem, Uram, mert én bűnös ember vagyok!” 9Ezt pedig azért mondta, mert

a többi társával együtt őt is megdöbbentette a nagy halfogás. 10Ugyanígy

megdöbbent Jakab és János is, Zebedeus fiai, akik Simon társai voltak.

Jézus így szólt Simonhoz: „Ne félj! Mostantól embereket fogsz halászni.”

11A halászok kieveztek a partra, otthagytak mindent, és követték Jézust.

Jézus meggyógyít egy beteget

(Mt 8:1–4; Mk 1:40–45)

12Az egyik városban, ahol Jézus járt, élt egy férfi, aki leprás* volt. Amikor ez a férfi meglátta Jézust, arcra borult. Így könyörgött: „Uram, ha akarsz,

megtisztíthatsz engem!”

13Jézus kinyújtotta a kezét, megérintette a leprást*, és ezt mondta:

„Akarom. Tisztulj meg!” És a lepra azonnal eltűnt a férfiról. 14Jézus meg-

parancsolta neki, hogy senkinek se mondja el ezt: „Hanem menj el, és

mutasd meg magad a papnak,*és ajánlj fel áldozatot a tisztulásodért,

ahogyan Mózes* parancsolta! Ez lesz nekik a bizonyíték arra, hogy meg-

gyógyultál!”

15De a Jézusról szóló hírek egyre jobban terjedtek, és emberek tömegei

mentek hozzá, hogy hallgassák őt, és meggyógyuljanak a betegségeikből.

16Jézus azonban gyakran elment, és egy elhagyatott helyen imádkozott.

Jézus meggyógyítja a bénát

(Mt 9:1–8; Mk 2:1–12)

17Egyik nap, amikor Jézus tanította az embereket, farizeusok* és törvényta-

nítók is hallgatták őt, akik Galilea és Júdea minden városából és

Jeruzsálemből érkeztek. És az Úr hatalmat adott Jézusnak, hogy gyógyítson.

18Egyszer csak néhány ember érkezett, akik egy ágyon fekvő, béna férfit

akartak behozni Jézus elé. 19A sok ember miatt azonban nem tudtak

odamenni Jézushoz. Ezért felmásztak a tetőre, és onnan eresztették le az

ágyat a tömegbe, Jézus elé. 20Ő pedig, amikor látta hitüket, így szólt:

„Barátom, a bűneid meg vannak bocsátva.”

21A törvénytanítók és farizeusok* ezt mondták magukban: „Kicsoda ez

az ember, aki Istent gyalázza? A bűnöket senki más nem bocsáthatja meg,

csak Isten!”

5:14 mutasd meg magad a papnak Mózes törvénye szerint a papnak kellett eldönteni és kimondani egy zsidóról, aki leprában szenvedett, hogy már megtisztult ebből a betegségből és jól van.

LUKÁCS 5:22–6:4

98

22De Jézus ismerte gondolataikat, és így válaszolt nekik: „Miért gondol-

kodtok így a szívetekben? 23Melyik dolog könnyebb? Azt mondani: »A

bűneid meg vannak bocsátva«, vagy azt: »Kelj fel, és járj?« 24De most azért,

hogy megtudjátok, hogy az Emberfiának* van hatalma arra, hogy

megbocsássa a bűnöket itt a földön — így szólt a bénához —, mondom

neked: kelj fel, fogd az ágyadat, és menj haza!”

25Erre ő azonnal felállt előttük, felemelte az ágyát, és Istent dicsőítve

hazament. 26Ezen mindenki elcsodálkozott, és dicsérték az Istent. Megteltek

félelemmel és azt mondták: „Csodálatos dolgokat láttunk ma!”

Lévi (Máté) követi Jézust

(Mt 9:9–13; Mk 2:13–17)

27Jézus ezután kiment onnan. A vámnál meglátott egy Lévi nevű

vámszedőt*. Így szólt hozzá: „Kövess engem!” 28Lévi erre otthagyta

mindenét, felállt, és követte őt.

29Nagy vacsorát rendezett a házában neki, ahol vámszedők*, és sokan

mások is velük együtt ettek. 30De a farizeusok* és törvénytanítók így panasz-

kodtak Jézus tanítványainak: „Miért esztek együtt a vámszedőkkel és a

bűnösökkel?”

31Jézus erre így válaszolt: „Nem az egészségeseknek van szükségük

orvosra, hanem a betegeknek. 32Nem azért jöttem, hogy az igazakat hívjam,

hanem hogy a bűnösöket hívjam arra, hogy az életük megváltozzon.”

Jézus válasza a böjtölésről szóló kérdésre

(Mt 9:14–17; Mk 2:18–22)

33A farizeusok* így szóltak Jézushoz: „János* követői gyakran böjtölnek* és

imádkoznak, és ugyanezt teszik a mi követőink is. A te tanítványaid viszont

mindig esznek és isznak.”

34Jézus erre így válaszolt: „Böjtölhetnek-e* a vőlegény vendégei, amíg

velük van a vőlegény? 35De eljön majd az idő, amikor a vőlegényt elveszik

tőlük. Ők majd akkor böjtölnek.”

36Elmondott nekik egy történetet: „Senki nem tép ki foltot új ruhából,

hogy régi ruhára varrja. Ha ezt teszi, kiszakítja az új ruhát, és az új

ruhából készült folt sem illik a régi ruhához. 37Senki sem tölt új bort régi

tömlőkbe*, mert az új bor szétrepeszti a régi tömlőket. Így a bor is

kiömlik, és a tömlők is kiszakadnak. 38Új bort tehát új tömlőkbe kell

tölteni. 39Aki régi bort ivott, nem akar újat inni, mert azt mondja, hogy

jobb a régi.”

Jézus ura a szombatnak

(Mt 12:1–8; Mk 2:23–28)

61Egyik szombaton* Jézus gabonaföldeken ment keresztül. A tanítványok

téptek a kalászokból, kimorzsolták a kezükben, és megették azokat. 2De

néhány farizeus* így szólt hozzájuk: „Miért tesztek olyat, amit szombaton

nem szabad tenni?”

3Jézus így válaszolt: „Nem olvastátok, mit tett Dávid*, amikor ő és a vele

levők megéheztek? 4Bement Isten házába, elvette és megette az Úrnak

ajánlott kenyeret, és adott azoknak is, akik vele voltak. Pedig a törvény

99

LUKÁCS 6:5–22

szerint ebből a kenyérből csak a papnak volt szabad enni.” 5És így folytatta:

„Az Emberfia* ura a szombatnak*.”

Jézus szombaton gyógyít

(Mt 12:9–14; Mk 3:1–6)

6Egy másik szombaton* Jézus a zsinagógába* ment, és ott tanított. Volt

ott egy ember, akinek a jobb keze béna volt. 7A törvénytanítók és

farizeusok* figyelték Jézust, hogy vajon meggyógyítja-e őt szombaton.

Okot akartak találni ugyanis arra, hogy vádolhassák. 8Jézus ismerte a gon-

dolataikat, mégis így szólt a béna kezű emberhez: „Kelj fel, és állj az

emberek elé!” Ő felkelt, és megállt előttük. 9Jézus így folytatta: „Azt

kérdezem tőletek: Vajon szabad-e a törvény szerint szombati napon

valakivel jót vagy rosszat tenni? Szabad megmenteni, vagy elvenni

valakinek az életét szombaton?” 10Végignézett mindannyiukon, majd ezt

mondta a béna kezű férfinek: „Nyújtsd ki a kezed!” Az ember kinyújtotta a

kezét, és az meggyógyult. 11A törvénytanítók és farizeusok azonban

nagyon megharagudtak, és arról beszélgettek egymás közt, mit tehetnének

Jézus ellen.

Jézus kiválasztja a tizenkét apostolt

(Mt 10:1–4; Mk 3:13–19)

12Azokban a napokban történt, hogy Jézus felment egy hegyre imádkozni.

Egész éjjel ott maradt, és Istenhez imádkozott. 13Amikor eljött a reggel,

magához hívatta a tanítványait. Kiválasztott közülük tizenkettőt, akiket

apostoloknak nevezett: 14Simont, akit Péternek nevezett el, Andrást, Péter

testvérét, Jakabot, Jánost, Fülöpöt, Bertalant, 15Mátét, Tamást, Jakabot, az

Alfeus fiát, Simont, akit Zélótának hívtak, 16Júdást, a Jakab fiát, és Iskáriótes Júdást, aki később elárulta Jézust.

Jézus tanít és gyógyít

(Mt 4:23–25; 5:1–12)

17Ezután lejöttek a hegyről, és Jézus megállt egy sík helyen. Ott volt

Jézusnak sok tanítványa, és sokan érkeztek Júdeából, Jeruzsálemből,

valamint Tírusz* és Szidón* partvidékéről is. 18Mindannyian azért jöttek,

hogy hallgassák őt, és hogy meggyógyuljanak betegségeikből. Azok is

meggyógyultak, akik gonosz szellemektől szenvedtek. 19A tömegből

mindenki meg akarta érinteni Jézust, mert erő áradt belőle, és mindenkit

meggyógyított.

20Jézus a tanítványaira nézett és így szólt:

„Boldogok vagytok, szegények,

mert tiétek Isten királysága.

21

Boldogok vagytok, akik most éheztek,

mert jól fogtok lakni.

Boldogok vagytok, akik most sírtok,

mert nevetni fogtok.

22Boldogok vagytok, amikor az emberek gyűlölnek titeket. Boldogok

vagytok, amikor kizárnak a zsinagógákból és bántanak titeket. Boldogok

LUKÁCS 6:23–42

100

vagytok, amikor rosszat mondanak rólatok az Emberfia* miatt. 23Örüljetek

azon a napon és örvendezzetek, mert nagy lesz a jutalmatok a mennyben.

Hiszen az ő atyáik is ugyanezt tették a prófétákkal*.

24

De rossz lesz nektek, gazdagok,

mert ti már elvettétek vigasztalásotokat.

25

Rossz lesz nektek, akik most jóllaktok,

mert éhezni fogtok.

Rossz lesz nektek, akik most nevettek,

mert gyászolni és sírni fogtok.

26Rossz nektek, ha mindenki dicsér titeket, mert az ő atyáik is ezt tették a

hamis prófétákkal*.”

Szeressétek ellenségeiteket!

(Mt 5:38–48; 7:12a)

27„De nektek, akik most hallgattok engem, ezt mondom: szeressétek ellen-

ségeiteket! Tegyetek jót azokkal, akik gyűlölnek titeket! 28Áldjátok azokat,

akik rosszat mondanak rólatok. Imádkozzatok azokért, akik bántanak

titeket! 29Ha valaki arcul üt, annak tartsd oda a másik arcodat is! Aki el

akarja venni tőled a kabátodat, annak add oda az ingedet is! 30Adj

mindenkinek, aki kér tőled! Ha valaki elveszi tőled azt, ami a tiéd, ne kérd

vissza! 31Úgy bánjatok másokkal, ahogyan ti is szeretnétek, hogy bánjanak

veletek! 32Ha csak azokat szeretitek, akik szeretnek titeket, ugyan milyen

jutalmat érdemeltek? Hiszen még a bűnösök is szeretik azokat, akik őket

szeretik. 33Ha csak azokkal tesztek jót, akik veletek jót tesznek, ugyan milyen jutalmat érdemeltek? A bűnösök is ugyanezt teszik. 34Ha csak azoknak adtok

kölcsön, akiktől remélitek, hogy visszakapjátok, ugyan milyen jutalmat

érdemeltek? Bűnösök is adnak kölcsön bűnösöknek azért, hogy vissza-

kapják, amit adtak. 35De ti szeresséteket ellenségeiteket, és tegyetek jót

velük! Adjatok úgy, hogy ne várjátok, hogy visszaadják, amit adtatok! Akkor

nagy lesz a jutalmatok, és a Magasságos Isten Fiai lesztek. Mert Isten jóságos a gonosz emberekhez és hálátlan emberekhez is. 36Legyetek könyörületesek,

ahogyan a ti Atyátok is könyörületes!”

Nézzetek önmagatokba!

(Mt 7:1–5)

37„Ne ítéljetek el másokat, és akkor titeket sem ítélnek el! Senkit se

vádoljatok, és akkor titeket sem vádolnak majd! Bocsássatok meg másoknak,

és akkor nektek is meg fognak bocsátani! 38Adjatok, és nektek is adni fognak, többet, mint gondolnátok! A kezetekbe majd olyan sokat öntenek, nem is

bírjátok el, sőt az öletekbe ömlik majd. Mert amilyen mértékkel ti mértek,

olyan mértékkel mérnek majd nektek is.

39Egy történetet is mondott nekik: „Vezethet-e vak ember egy másik

vakot? Ugye akkor mindketten gödörbe esnek? 40Egyetlen tanítvány sem

nagyobb, mint a tanítója. De ha valaki mindent megtanult, akkor

ugyanolyan lesz, mint a tanítója.

41Miért nézed a szálkát a testvéred szemében, a magadéban pedig miért

nem veszed észre a gerendát sem? 42Hogyan mondhatod neki: »Testvérem,

101

LUKÁCS 6:43–7:9

engedd, hogy kivegyem a a szálkát a szemedből!«, ha a saját szemedben nem

látod meg a gerendát? Képmutató*! Először vedd ki a gerendát a saját

szemedből, és akkor majd elég jól látsz ahhoz, hogy kivedd a szálkát a

testvéred szeméből!”

Kétfajta gyümölcs

(Mt 7:17–20; 12:34b–35)

43„A jó fa nem teremhet rossz gyümölcsöt. Ugyanígy rossz fa sem

teremhet jó gyümölcsöt. 44Minden fát fel lehet ismerni a saját gyümölcsé-

ről. Tüskebokorról nem szednek fügét, és csipkebokorról sem szednek

szőlőt. 45A jó ember szívében jó dolgok vannak, és azokból jó dolgokat

hoz elő. A gonosz ember szívében azonban gonosz dolgok vannak, és

azokból gonosz dolgokat hoz elő. Mert azt mondja az ember, ami a

szívében van.”

Kétfajta ember

(Mt 7:24–27)

46„Miért mondjátok ezt: »Uram, Uram!«, ha nem teszitek, amit mondok?

47Elmondom nektek, hogy kihez hasonlít az az ember, aki eljön hozzám,

meghallgat, és engedelmeskedik a szavaimnak. 48Ez az ember olyan, mint a

házépítő, aki mélyre ásott, és kősziklára helyezte a háza alapját. Amikor

árvíz jött, és megpróbálta elmosni a házat, a ház nem mozdult meg, mert

erős alapra építették. 49De az az ember, aki hallja a szavaimat, és nem enge-

delmeskedik azoknak, az ahhoz az emberhez hasonlít, aki alap nélkül, a

földre építette a házát. Amikor jött az árvíz, a ház azonnal összeomlott, és az egész elpusztult.”

Jézus meggyógyít egy szolgát

(Mt 8:5–13; Jn 4:43–54)

71Miután Jézus befejezte, amit mondani akart, Kapernaumba* ment. 2Élt

ott egy százados, akinek a szolgája nagyon beteg volt, és haldoklott. A

százados nagyon kedvelte a szolgáját. 3Amikor hallott Jézusról, elküldött

hozzá néhány zsidó vezetőt, hogy megkérjék: jöjjön el, és mentse meg a

szolga életét. 4A vezetők Jézushoz érkeztek, és így kérlelték őt: „Ez az ember megérdemli, hogy ezt megtedd érte. 5Szereti a népünket, és a zsinagógánkat*

is ő építtette.”

6Így Jézus velük ment. Amikor már közel voltak a házhoz, találkoztak a

százados barátaival, akiket ezzel az üzenettel küldött Jézushoz: „Uram, ne

fáraszd magad, mert nem vagyok méltó arra, hogy a házamba gyere!

7Ezért nem is jöttem személyesen hozzád. Neked csak szólnod kell, és

meggyógyul a szolgám. 8Mert én magam is mások hatalma alatt álló

ember vagyok, és vannak katonák, akiknek pedig én parancsolok. Ha va-

lamelyiküknek azt mondom: »Menj!«, az elmegy; ha egy másiknak azt

mondom: »Gyere ide!«, az odajön hozzám. Ha azt mondom: »Tedd ezt!«,

megteszi.”

9Jézus elcsodálkozott azon, amit a százados mondott. Odafordult az őt

követő tömeghez, és azt mondta: „Mondom nektek: még Izráelben sem

találkoztam ekkora hittel.”

LUKÁCS 7:10–30

102

10Amikor a küldöttek visszatértek a százados házába, a szolgát egészsége-

sen találták.

Jézus feltámaszt egy halottat

11Ezután Jézus egy Nain nevű városba ment a tanítványaival. Nagy sok

ember követte őket. 12Amikor a város kapuja felé közeledtek, látták, hogy egy halottat hoznak ki onnan. A halott egy özvegyasszony egyetlen fia volt. A

városból sokan kísérték az asszonyt. 13Amikor az Úr meglátta őt, megsajnálta, és így szólt hozzá: „Ne sírj!” 14Odalépett a koporsóhoz és megérintette. A koporsóvivők megálltak. Azután így szólt: „Fiam, én mondom neked: Kelj fel!”

15A halott pedig felült, és beszélni kezdett. Jézus visszaadta őt az anyjának.

16Ezt látva mindenki nagyon elcsodálkozott. Dicsőítették Istent, és ezt

mondták: „Hatalmas próféta* jelent meg közöttünk!” És: „Eljött Isten, hogy

segítsen az Ő népének”.

17A Jézusról szóló hír elterjedt Júdeában és az egész környéken.

János kérdése

(Mt 11:2–19)

18A történteket Jánosnak* is elmondták a tanítványai. 19János ekkor

odahívta két tanítványát, és elküldte őket Jézushoz, hogy megkérdezzék tőle:

„Te vagy az, akinek el kell jönnie, vagy mást várjunk?”

20Amikor megérkeztek Jézushoz, ezt mondták: „Bemerítő János küldött

minket, hogy megkérdezzük: Te vagy az, akinek el kell jönnie, vagy mást

várjunk?”

21Abban az időben Jézus sok beteget és szenvedőt gyógyított meg. Sok

gonosz szellemet űzött ki, és sok vaknak is meggyógyította a szemét. 22Így

válaszolt tehát nekik: „Menjetek, és mondjátok meg Jánosnak*, amit láttatok

és hallottatok: A vakok látnak, a sánták járnak. A leprások* megtisztulnak, a süketek hallanak, a halottak feltámadnak. A szegények az örömhírt*

hallgatják. 23Áldott az az ember, aki el tud fogadni engem.”

24Amikor János* követei elmentek onnan, Jézus így kezdett beszélni

Jánosról az embereknek: „Miért mentetek ki a pusztába? Hogy széltől

hajlongó nádszálat* lássatok? 25Vagy talán azért mentetek ki, hogy drága

ruhába öltözött férfit lássatok? De hiszen aki drága ruhákban jár és

kényelemben él, az királyi palotákban lakik. 26Akkor viszont kit akartatok

látni? Talán egy prófétát*? Azt láttatok, sőt mondom nektek: nagyobbat

láttatok egy prófétánál! 27Mert őróla mondja az Írás:

»Elküldöm követemet, aki előtted jár,

hogy utat készítsen neked.«

Mal 3:1

28Mondom nektek: azok között, akik asszonytól születtek, nincs nagyobb

Jánosnál*. De Isten királyságában a legkisebb is nagyobb őnála.”

(29Minden ember, aki hallgatta Jézust, még a vámszedők* is, elismerték,

hogy Isten terve jó. Ezt azzal is kifejezték, hogy bemerítkeztek* Jánosnál*.) 30De a farizeusok* és törvénytanítók visszautasították azt, amit Isten akart

adni számukra, és ők nem akarták, hogy János bemerítse őket.

7:24 nádszál Jézus ezzel azt mondja, hogy János nem volt gyenge.

103

LUKÁCS 7:31–8:2

31Jézus így folytatta: „Mihez hasonlítsam hát ennek a nemzedéknek az

embereit? Milyenek is ők? 32Olyanok, mint a gyermekek, akik a piacon ülve

ezt kiáltozzák egymásnak:

»Furulyáztunk nektek,

de nem táncoltatok.

Siratót énekeltünk,

de nem sírtatok.«

33Eljött Bemerítő János, aki nem evett kenyeret, és bort sem ivott, és ezt

mondjátok róla: »Gonosz szellem* van benne!« 34Eljött az Emberfia*, aki

eszik és iszik. Róla pedig azt mondjátok: 35»Falánk és iszákos, vámszedők* és bűnösök barátja!« De a bölcsességet minden cselekedete igazolja.”

Simon, a farizeus

36Az egyik farizeus* meghívta Jézust a házába, hogy együtt egyenek. Jézus

elment, és leült az asztalhoz. 37Volt abban a városban egy bűnös nő. Amikor

megtudta, hogy Jézus a farizeus házában eszik, egy illatszerrel teli

alabástrom* edényt hozott. 38Megállt Jézus mögött, a lábánál. Sírt, és a

könnyeivel kezdte öntözni a lábát. Azután a hajával megtörölte, majd

megcsókolta Jézus lábát, és végül illatszert öntött rá. 39Látta ezt a farizeus, aki meghívta Jézust, és ezt gondolta: „Ha próféta* volna, tudná, hogy miféle

nő ez, aki hozzáér. Tudná, hogy ez egy bűnös asszony.”

40Jézus így szólt hozzá: „Simon, mondanom kell neked valamit.”

Simon így válaszolt: „Mondd, Tanító!”

41Jézus így folytatta: „Volt egy hitelező, és annak volt két adósa. Az

egyikük ötszáz ezüstpénzzel tartozott neki, a másik ötvennel. 42Mivel

egyikük sem tudta visszafizetni a tartozását, a hitelező nagylelkűen

elengedte mindkettőjük adósságát. A kettő közül vajon melyik szereti jobban

a hitelezőt?”

43Simon így válaszolt: „Gondolom, az, amelyiknek több adósságot

engedett el.”

Mire Jézus azt mondta: „Helyesen válaszoltál.” 44Az asszonyra mutatott,

és így folytatta: „Nézd csak, mit tett ez az asszony! Eljöttem a házadba. Nem adtál nekem vizet, hogy a lábamat megmossam. Ő a könnyeivel mosta, és a

hajával törölte meg a lábam. 45Te nem üdvözöltél csókkal, ő pedig, amióta

megérkeztem, szüntelenül a lábamat csókolgatja. 46Nem kented meg a

fejemet olajjal. Ő illatszerrel kente meg a lábamat. 47Ezért mondom, hogy

neki sok bűne lett megbocsátva, hiszen nagyon szeretetett. Akinek viszont

kevés van megbocsátva, az kevésbé szeret.”

48Ezután így szólt az asszonyhoz: „A bűneid meg vannak bocsátva.”

49Akik vele ettek, ezt mondták maguk között: „Ki ez, hogy még a bűnöket

is megbocsátja?”

50De Jézus így folytatta: „A hited megmentett téged. Menj el békességgel!”

Jézus tanítványai

81Másnap Jézus a tizenkét apostollal a városokat és falvakat járta. Hirdette

az Isten királyságáról szóló örömhírt*. 2Volt velük néhány asszony is,

akiket Jézus gonosz szellemektől szabadított meg és betegségektől gyógyított

LUKÁCS 8:3–18

104

meg:a magdalai Mária, akiből hét gonosz szellem ment ki, 3Johanna, Kuza

felesége, aki Heródes* udvarának egyik vezetője volt, Zsuzsanna és még

sokan mások. Ezek az asszonyok a saját vagyonukból támogatták Jézust és

a tanítványokat.

A magvetés története

(Mt 13:1–17; Mk 4:1–12)

4Nagy tömeg gyűlt össze. Minden városból jöttek emberek Jézushoz. Jézus

a következő történetet mondta nekik:

5„Kiment egy magvető vetni. Vetés közben néhány mag az út szélére esett.

Ezeket az emberek a földbe taposták, az égi madarak pedig megették.

6Némelyik mag köves talajra esett, és miközben nőtt, kiszáradt, mert nem

kapott elég nedvességet. 7Néhány mag tövisek közé esett. A tövisek a

magokkal együtt növekedtek, és végül megfojtották azokat. 8Más magok

viszont a jó földbe hulltak. Amikor megnőttek, százszor annyit teremtek,

mint amennyit a magvető elvetett.”

Miután ezeket elmondta Jézus, hangosan így szólt: „Akinek van füle, hallja!”

9Tanítványai megkérdezték tőle, hogy mit jelent ez a történet.

10Erre ő így felelt: „Nektek megadatott, hogy Isten királyságának titkait

megismerjétek, de másoknak történeteket mondok, hogy

»nézzenek, de ne lássanak,

és halljanak, de ne értsenek.«”

Ézs 6:9

Jézus megmagyarázza a magvetés történetét

(Mt 13:18–23; Mk 4:13–20)

11„Ennek a történetnek a következő a jelentése: a mag Isten üzenete. 12Az

út szélére esett néhány mag olyan, mint azok az emberek, akik hallják ugyan

Isten üzenetét, de az ördög azonnal ellopja a magot a szívükből, hogy ne

higgyenek és ne szabaduljanak meg. 13A köves talajra hullott magok

olyanok, mint azok az emberek, akik amikor hallják Isten üzenetét, örömmel

fogadják, de az nem tud megyökerezni bennük. Ezek az emberek hisznek

ugyan egy ideig, de amikor nehézségek jönnek, többé már nem hisznek

Istenben, és elfordulnak tőle. 14A tövisek közé esett mag olyan, mint azok az emberek, akik hallják az igét, de amint továbbmennek, a világ gondjai,

gazdagsága, és élvezetei megfojtják bennük Isten üzenetét. Így ezek az

emberek soha nem teremnek érett gyümölcsöt*. 15A jó föld pedig azokat az

embereket jelenti, akik az igét jó és őszinte szívvel hallgatják, megőrzik azt, és kitartással gyümölcsöt teremnek.”

Használd azt, amit kaptál!

(Mk 4:21–25)

16„Nem azért gyújtanak lámpást, hogy letakarják, vagy hogy az ágy alá

tegyék. Ehelyett a lámpatartóba teszik, hogy akik bejönnek, lássák a

fényt. 17Mert nincs az a rejtett dolog, ami ismertté ne válna. És nincs

olyan titok, ami ki ne tudódna. 18Gondoljátok át alaposan, amit hallotok!

Mert akinek van, az még többet kap. De akinek nincs, attól még azt is

elveszik, amije van.”

105

LUKÁCS 8:19–37

Jézus követői az ő igazi családja

(Mt 12:46–50; Mk 3:31–35)

19Jézushoz eljöttek anyja és testvérei. A tömeg miatt azonban nem tudtak

közel menni hozzá. 20Az emberek szóltak Jézusnak: „Anyád és testvéreid

odakinn állnak, és látni szeretnének.”

21De ő így válaszolt erre: „Az az én anyám, és azok az én testvéreim, akik

hallják és megtartják Isten beszédét.”

A tanítványok meglátják Jézus hatalmát

(Mt 8:23–27; Mk 4:35–41)

22Azokban a napokban történt, hogy Jézus néhány tanítványával együtt

hajóra szállt. Így szólt hozzájuk: „Menjünk át a tó túlsó partjára!” Elindultak.

23Miközben hajóztak, Jézus elaludt. Hirtelen szélvihar lett a tavon. A hajó

már kezdett megtelni vízzel, és mindannyian veszélyben voltak. 24A

tanítványok felébresztették Jézust, és azt mondták: „Mester! Mester!

Megfulladunk!”

Ekkor ő felkelt, ráparancsolt a szélre és a hullámokra, és azok lecsendesed-

tek. 25Majd a tanítványokhoz fordult: „Hol van a hitetek?”

Ők azonban féltek, és megdöbbenve kérdezgették egymást: „Kicsoda ez,

hogy a szélnek és a víznek is parancsol, azok pedig engedelmeskednek neki?”

Egy ember, akiben gonosz szellem volt

(Mt 8:28–34; Mk 5:1–20)

26Ezután áthajóztak Gadara vidékére, ami Galileával szemben van a

Genezáreti-tó túlsó partján. 27Amikor Jézus partra szállt, odament hozzá egy

ember, akiben gonosz szellem* volt. Régóta nem hordott ruhát, és nem

házban, hanem sírok között lakott. 28–29A gonosz szellem már régóta fogva

tartotta őt, ezért az emberek láncokkal és bilincsekkel kötözték meg és

őrizték őt. Ő azonban mindig letépte magáról a láncokat, és a gonosz szellem

a pusztába vezette. Amikor az ember meglátta Jézust, felkiáltott, a lába elé

borult, és ezt kiabálta: „Mit akarsz tőlem, Jézus, a Magasságos Isten Fia?

Kérlek, ne kínozz engem!” Jézus megparancsolta ugyanis a gonosz

szellemnek, hogy menjen ki belőle.

30Jézus megkérdezte tőle: „Mi a neved?”

Az pedig így felelt: „Légió*”, mert sok gonosz szellem volt benne. 31A

gonosz szellemek kérlelték Jézust, hogy ne küldje őket a pokolba.

32Legelészett a hegyoldalon egy nagy disznónyáj. A gonosz szellemek arra

kérték Jézust, hogy küldje őket a disznókba. Jézus megengedte nekik. 33Így a

gonosz szellemek kijöttek az emberből, és belementek a disznókba. A

disznók pedig a meredek hegyről a tóba rohantak és belefulladtak.

34Amikor a pásztorok meglátták, hogy mi történt, elfutottak és elmondták

a városban és a falvakban. 35Az emberek pedig eljöttek Jézushoz, hogy

lássák, mi történt. Látták, hogy az ember, akiből a gonosz szellemek

kimentek, felöltözve és ép elmével ül Jézus lábainál. Nagyon megrémültek.

36Akik pedig látták, elmesélték, hogyan gyógyult meg az az ember, akiben a

gonosz szellemek voltak. 37Gadara egész népe kérte Jézust, hogy menjen el

8:30 légió Kb. 6000 főből álló katonai egység.

LUKÁCS 8:38–9:4

106

tőlük, mert nagy félelem töltötte el őket. Ezért Jézus hajóba szállt, és elment.

38Az az ember azonban, akiből a gonosz szellemeket kiűzte, könyörgött neki,

hogy hadd menjen vele.

De Jézus elküldte őt. Azt mondta neki: 39„Menj haza, és mondd el az

embereknek, hogy mit tett veled Isten!”

Úgyhogy az az ember elment, és az egész városban elmondta, hogy mit

tett vele Jézus.

Jézus életre kelti a halott leányt, és meggyógyítja a beteg asszonyt

(Mt 9:18–26; Mk 5:21–43)

40Amikor Jézus hazatért, a tömeg örömmel üdvözölte, mert már vártak rá.

41Ekkor egy Jairus nevű ember érkezett hozzá, aki a helyi zsinagóga*

vezetője volt. Leborult Jézus lábaihoz. Arra kérte, hogy jöjjön el a házába,

42mert egyetlen lánya, aki körülbelül tizenkét éves volt, haldoklott.

Jézus vele ment, a tömeg pedig szorosan körülvette őt. 43Volt ott egy

asszony, akinek már tizenkét éve vérfolyása volt. Minden pénzét orvosokra

költötte, de senki sem tudta meggyógyítani. 44Odalépett Jézus mögé, és meg-

érintette Jézus ruhájának a szélét. Amikor ezt megtette, azonnal elállt a

vérzése. 45Jézus megkérdezte: „Ki érintett meg?”

Mindnyájan tagadták, Péter pedig ezt mondta: „Mester, az emberek

tolonganak körülötted, és szorongatnak téged!”

46De Jézus így felelt: „Valaki megérintett, mert éreztem, hogy erő áradt ki

belőlem.” 47Amikor az asszony látta, hogy nem maradhat titokban, reszketve

előjött, és leborult előtte. Mindenki előtt elmondta, hogy miért érintette meg, és hogy azonnal meggyógyult. 48Jézus ekkor így szólt hozzá: „Leányom, a

hited meggyógyított téged. Menj el békességel!”

49Amíg Jézus beszélt, egy ember érkezett a zsinagóga* vezetőjének

házából. Azt mondta: „A lányod meghalt. Ne zavard tovább a Tanítót!”

50De Jézus meghallotta, és így szólt hozzá: „Ne félj, csak higgy, és

meggyógyul a lányod!”

51Amikor Jézus megérkezett a házhoz, senkit nem engedett be magával,

csak Pétert, Jánost, Jakabot és a leány apját és anyját. 52Eközben mindenki

sírt és a leányt gyászolta. Jézus azonban így szólt: „Ne sírjatok, mert nem

halt meg, csak alszik!”

53Az emberek azonban csak nevettek ezen, mert tudták, hogy a lány

meghalt. 54De Jézus megfogta a kislány kezét, és megszólította: „Leányom,

kelj fel!” 55Ekkor a szelleme visszatért a kislányba, és azonnal felkelt. Jézus szólt nekik, hogy adjanak neki enni. 56A leány szülei nagyon meg voltak

döbbenve. Jézus azonban megparancsolta nekik, hogy senkinek se mondják

el, ami történt.

Jézus kiküldi apostolait

(Mt 10:5–15; Mk 6:7–13)

91Jézus magához hívta a tizenkét apostolt. Erőt és hatalmat adott nekik

minden gonosz szellem fölött, és arra is, hogy betegségeket gyógyítsanak.

2Ezután elküldte őket, hogy beszéljenek az Isten királyságáról, és gyógyítsák meg a betegeket. 3Ezt mondta nekik: „Semmit se vigyetek magatokkal: se

botot, se tarisznyát, se kenyeret, se ezüstöt, még két kabátotok se legyen! 4Ha

107

LUKÁCS 9:5–21

bementek egy házba, maradjatok ott, amíg abból a városból tovább nem

mentek! 5Ahol nem látnak szívesen titeket, annak a városnak a porát is

rázzátok le a lábatokról, amikor elmentek onnan! Ez figyelmeztetés lesz majd

a számukra.”

6Az apostolok tehát útnak indultak, és minden faluban hirdették az

örömhírt, és mindenhol meggyógyították a betegeket.

Heródes tanácstalan

(Mt 14:1–12; Mk 6:14–29)

7Heródes* fejedelem is hallott a történtekről. Nem tudta, mit gondoljon

erről. Néhányan azt mondták neki, hogy János* támadt fel a halálból.

8Mások azt mondták, hogy Illés* jött vissza. És voltak olyanok is, akik azt

mondták, hogy egy régi próféta támadt fel. 9De Heródes így szólt: „Jánost le-

fejeztettem. De ki ez, akiről ilyen dolgokat hallok?” És látni akarta Jézust.

Jézus enni ad több mint ötezer embernek

(Mt 14:13–21; Mk 6:30–44; Jn 6:1–14)

10Amikor visszatértek az apostolok, elmondták Jézusnak, hogy mi

mindent tettek. Jézus magával vitte őket, és teljesen különvonultak egy

Bétsaida nevű városba. 11A tömeg azonban megtudta, hogy hol van, és

követte őt. Jézus örömmel fogadta az embereket. Isten királyságáról beszélt

nekik, és meggyógyította a betegeket.

12Már közeledett az este, amikor a tizenkét apostol odament hozzá. Ezt

mondták neki: „Ez egy lakatlan hely. Küldd el az embereket, hogy elmehes-

senek a környező falvakba és településekre, hogy élelmet és szállást

találjanak maguknak!”

13Jézus viszont azt mondta: „Ti adjatok nekik enni!”

Az apostolok így feleltek: „Összesen öt kenyerünk és két halunk van,

hacsak el nem megyünk ennivalót venni ennek a sok embernek.” 14Ugyanis

mintegy ötezer férfi volt ott.

Jézus akkor így szólt a tanítványokhoz: „Ültessétek le őket ötvenfős

csoportokban!”

15A tanítványok így is tettek, mindenkit leültettek. 16Jézus kézbe vette az

öt kenyeret és a két halat. Felnézett az égre, és hálát adott értük. Azután

megtörte azokat, és a tanítványoknak adta, hogy osszák szét az embereknek.

17Az emberek pedig ettek, és mindnyájan jóllaktak. Végül összeszedték a

maradékot: tizenkét kosarat töltöttek meg a maradék darabokkal.

Péter megvallja, hogy Jézus a Krisztus

(Mt 16:13–19; Mk 8:27–29)

18Egy alkalommal, amikor Jézus egyedül imádkozott, a tanítványai

odamentek hozzá. Jézus ezt kérdezte tőlük: „Mit mondanak rólam az

emberek, hogy ki vagyok én?”

19Ők így válaszoltak: „Egyesek Bemerítő Jánosnak mondanak. Mások

Illésnek*. Vannak olyanok is, akik egy régi prófétának, aki feltámadt.”

20Megkérdezte őket: „És ti mit mondotok? Ki vagyok én?”

Péter így válaszolt: „A Krisztus*, akit Isten küldött.”

21Ekkor Jézus figyelmeztette őket, hogy erről senkinek se szóljanak.

LUKÁCS 9:22–43

108

Jézus a haláláról beszél

(Mt 16:20–28; Mk 8:30–9:1)

22Majd ezt mondta: „Az Emberfiának* sokat kell majd szenvednie. A nép

idős vezetői, a főpapok* és a törvénytanítók elutasítják és megölik őt. A

harmadik napon azonban feltámad.”

23Ezután mindannyiukhoz szólva ezt mondta: „Aki utánam akar jönni,

annak meg kell tagadnia önmagát. Naponta föl kell vennie a keresztjét és

követnie kell engem. 24Mert aki meg akarja menteni az életét, az elveszti azt.

De aki értem elveszíti az életét, az megmenti azt. 25Mert mit ér az, ha az

ember az egész világot megnyeri, önmaga azonban elpusztul vagy elveszik?

26Mert aki szégyell engem és a szavaimat, azt az Emberfia* is szégyellni

fogja, amikor eljön a maga, az Atya, és a szent angyalok dicsőségében.

27Igazán mondom nektek: állnak itt olyanok, akik nem halnak meg addig,

amíg meg nem látják az Isten királyságát.”

Mózes, Illés és Jézus

(Mt 17:1–8; Mk 9:2–8)

28Körülbelül nyolc nappal azután, hogy ezeket mondta, maga mellé vette

Pétert, Jánost és Jakabot, és felment a hegyre imádkozni. 29Mialatt

imádkozott, az arca elváltozott és a ruhája ragyogó fehér lett. 30Ezután két

ember jelent meg, akik beszélgettek vele. Mózes* és Illés* volt az, 31akik

dicsőségben jelentek meg. Jézus haláláról beszélgettek vele, amelynek

Jeruzsálemben kell megtörténnie. 32Péter és a többiek ezalatt aludtak. De

amikor fölébredtek, látták Jézus dicsőségét. Látták a két embert is, akik

mellette álltak. 33Amikor a két férfi már indulni készült, Péter így szólt:

„Mester, olyan jó nekünk itt lenni. Készítsünk három sátrat: egyet neked,

egyet Mózesnek és egyet Illésnek!” (Péter nem tudta, hogy mit beszél.)

34Amíg beszélt, egy felhő jelent meg, és beárnyékolta őket. Nagyon

megijedtek, amikor a felhő körülvette őket. 35A felhőből egy hang hallatszott.

Ezt mondta: „Ez az én Fiam, akit kiválasztottam, rá hallgassatok!”

36Miután ez a hang szólt, már csak Jézus volt ott. A tanítványok hallgattak

a történtekről, és abban az időben senkinek sem mondták el, amit ott láttak.

Jézus meggyógyít egy fiút

(Mt 17:14–18; Mk 9:14–27)

37Másnap, amikor a hegyről lejöttek, hatalmas tömeg várta Jézust. 38A

tömegből egy ember ezt kiáltotta: „Mester! Kérlek jöjj, és nézd meg a fiamat, mert egyetlen gyermekem ő. 39Időnként egy gonosz szellem támadja meg

úgy, hogy a fiú hirtelen fölsikolt, rángatózik, és habzik a szája. Nagyon

megkínozza, és nehezen hagyja el őt ez a gonosz szellem. 40Megkértem a

tanítványaidat, hogy űzzék ki a fiamból, de nem tudták megtenni.”

41Jézus ekkor így szólt: „Ó, ti hitetlen és eltévelyedett emberek! Meddig

kell még veletek maradnom? Meddig kell még türelmesnek lennem veletek?

Hozd ide a fiad!”

42Amíg a fiú közeledett, a gonosz szellem* a földre vetette, és megrázta őt.

De Jézus ráparancsolt a gonosz szellemre, meggyógyította a fiút, és

visszaadta az apjának. 43Az emberek pedig mind megdöbbentek Isten

nagyságán.

109

LUKÁCS 9:44–60

Jézus a haláláról beszél

(Mt 17:22–23; Mk 9:30–32)

Amíg az emberek csodálkoztak mindazon, amit Jézus tett, ő ezt mondta a

tanítványainak: 44„Jól jegyezzétek meg, amit most mondok: az Emberfiát* az

emberek kezére adják.” 45De a tanítványok nem értették, amit mondott.

Mindez el volt rejtve előlük, ezért nem érthették meg. Féltek is megkérdezni

Jézustól, hogy mit jelent az, amit mondott.

Ki a legnagyobb?

(Mt 18:1–5; Mk 9:33–37)

46A tanítványok egymás között vitatkozni kezdtek azon, hogy ki a

legnagyobb közülük. 47De Jézus ismerte a gondolataikat. Odavitt egy kis-

gyermeket, és maga mellé állította. 48Így szólt hozzájuk: „Aki elfogadja ezt a kisgyermeket az én nevemben, az engem fogad el. Aki pedig engem elfogad,

az azt fogadja el, aki engem küldött. Mert az a legnagyobb, aki mindnyájatok

között a legkisebb.”

Aki nincs ellenetek, az veletek van

(Mk 9:38–40)

49János ekkor így szólt: „Mester, láttunk valakit, aki a nevedben gonosz

szellemeket űzött ki. Megpróbáltuk megtiltani neki, mert nem követ téged

velünk együtt.”

50De Jézus azt mondta neki: „Ne tiltsátok meg neki, mert aki nincs

ellenetek, az veletek van.”

Egy samáriai város

51Amint közeledett az idő, hogy visszamenjen a mennybe, Jézus elhatározta

a szívében, hogy felmegy Jeruzsálembe. 52Követeket küldött maga előtt, akik

egy samáriai faluba mentek, hogy ott Jézus számára szállást készítsenek. 53De a samáriaiak* nem akarták befogadni, mert Jeruzsálembe tartott. 54Amikor ezt

két tanítványa, Jakab és János megtudta, megkérdezték Jézustól: „Uram,

akarod, hogy a mennyből tüzet parancsoljunk rájuk, hogy megégesse őket?”*

55De Jézus feléjük fordult, és megmondta nekik, hogy nagyon helytelen ez

a beszéd.* 56Ezután egy másik faluba mentek.

Jézus követése

(Mt 8:19–22)

57Útközben valaki így szólt Jézushoz: „Bárhová mész is, én követni foglak.”

58Jézus így válaszolt: „A rókáknak van barlangjuk, és az égi madaraknak is

van fészkük. Az Emberfiának* azonban nincs hová lehajtania a fejét.” 59Egy

másik emberhez így szólt: „Kövess engem!”

De ő ezt kérte: „Engedd meg, hogy előbb elmenjek, és eltemessem az apámat!”

60Jézus azonban így válaszolt: „Hagyd, hogy a holtak eltemessék a saját

halottaikat ! Te pedig menj, és hirdesd Isten királyságát!”

9:54 Néhány görög nyelvű kézirat hozzáteszi: „ … úgy, mint Illés tette?” 9:55 Néhány görög nyelvű kézirat hozzáteszi: „És Jézus így szólt: ‘Nem tudjátok, milyen szellem van bennetek. 56Az Emberfia nem azért jött, hogy az emberek életét elveszítse, hanem hogy megmentse.’”

LUKÁCS 9:61–10:19

110

61Másvalaki így szólt hozzá: „Követlek, Uram, de előbb hadd búcsúzzam

el a családomtól!”

62De Jézus így felelt neki: „Aki egyszer az eke szarvára teszi a kezét, és

visszanéz, az nem való az Isten királyságába!”

Jézus kiküldi a hetvenkettőt

101Ezt követően az Úr kiválasztott még hetvenkét* tanítványt. Elküldte

őket kettesével maga előtt azokba a falvakba és városokba, ahová

menni szándékozott. 2Így szólt hozzájuk: „Az aratnivaló sok, de kevés a

munkás. Imádkozzatok hát az aratás Urához, hogy küldjön munkásokat az

aratásába! 3Menjetek! Jegyezzétek meg, hogy úgy küldtelek ki titeket, mint

bárányokat a farkasok közé. 4Az útra ne vigyetek magatokkal se erszényt, se

tarisznyát, se sarut, és senkit ne köszöntsetek útközben! 5Ha egy házba

bementek, először ezt mondjátok: Békesség ennek a háznak! 6Ha békeszerető

ember lakik abban a házban, a békesség, amit kívántok, megnyugszik rajta.

Ha azonban nem békés az az ember, a békesség, amit kívántatok, visszaszáll

rátok. 7Maradjatok annál a háznál, egyetek és igyatok mindenből, amivel

megkínálnak titeket, mert a munkás megérdemli a bérét! Ne járjatok házról

házra! 8Ha olyan városba értek, ahol szívesen látnak titeket, egyétek meg,

amit elétek tesznek! 9Gyógyítsátok meg az ott levő betegeket, és hirdessétek

az embereknek: elközelített hozzátok Isten királysága! 10De ha olyan városba

mentek, ahol nem látnak titeket szívesen, menjetek ki az utcára, és

mondjátok: 11»Még a városotok porát is lerázzuk a lábunkról, figyelmezteté-

sül ellenetek.* De tudjátok meg: közel jött hozzátok Isten királysága!«

12Mondom nektek: Sodoma* lakóinak elviselhetőbb lesz a helyzete az ítélet

napján, mint az ott lakóknak.”

Jézus figyelmezteti a hitetleneket

(Mt 11:20–24)

13„Rossz lesz neked, Korazin*! Rossz lesz neked, Bétsaida*! Mert ha

Tíruszban* vagy Szidónban* történtek volna azok a csodák, amelyek nálatok

történtek, ők zsákruhában* és hamuban ülve már régen megtértek volna.

14Az ítéletkor elviselhetőbb lesz a helyzete Tírusznak és Szidónnak, mint

nektek! 15És te, Kapernaum*, azt hiszed, hogy a Mennybe emelkedsz? A

pokolba fogsz kerülni!

16Aki titeket hallgat, engem hallgat. Aki titeket elutasít, engem utasít el.

Aki pedig engem elutasít, azt utasítja el, aki elküldött engem.”

A Sátán bukása

17Miután a hetvenkét* tanítvány visszatért, azt mondták Jézusnak: „Uram,

még a gonosz szellemek is engedelmeskedtek nekünk, amikor a nevedben

rájuk parancsoltunk!” 18Jézus pedig így felelt nekik: „Láttam a Sátánt, amint villámként zuhant le a mennyből! 19Figyeljetek rám! Hatalmat adtam nektek,

hogy kígyókon és skorpiókon tapossatok. Hatalmatok van az ellenség

10:1 hetvenkettő Néhány görög kézirat hetven tanítványt említ. 10:11 „városotoknak … ellenetek.” Figyelmeztetés. Azt jelenti, hogy nem beszélnek többé azokkal az emberekkel.

10:13 zsákruha Durva anyagból készült ruha, amelyet a szomorúság és a gyász jelképeként viseltek. 10:17 hetvenkettő Néhány görög kézirat hetven tanítványt említ.

111

LUKÁCS 10:20–39

minden ereje fölött. Semmi nem árthat nektek. 20De ne annak örüljetek, hogy

a szellemek engedelmeskednek nektek, hanem annak, hogy a nevetek fel van

írva a mennyben!”

Jézus imádkozik az Atyához

(Mt 11:25–27; 13:16–17)

21Akkor Jézus a Szent Szellemtől* kapott örömmel ezt mondta: „Dicsérlek

téged, Atyám, menny és föld Ura, hogy a bölcsek és okosok elől elrejtetted

ezeket, de azoknak az embereknek, akik olyanok, mint a kisgyermekek,

megmutattad mindezt. Igen, Atyám, mert ez így tetszett neked.

22Az én Atyám mindent átadott nekem. Senki sem tudja, hogy ki a Fiú,

csak az Atya. És senki sem tudja, hogy ki az Atya, csak a Fiú, és az, akinek a Fiú meg akarja mutatni.”

23A tanítványokhoz szólva ezt mondta: „Boldogok a szemek, amelyek

látják, amit ti láttok! 24Mert mondom nektek: sok király és próféta* akarta

látni, amit ti láttok, de nem látták; és hallani, amit ti hallotok, de nem

hallották.”

A jószívű samáriai története

25Ekkor felállt egy törvénytanító, és hogy Jézust próbára tegye, ezt

kérdezte: „Mester, mit kell tennem, hogy örök életet kapjak?”

26Mire Jézus megkérdezte: „Mi van megírva a törvényben? Mit olvasol ott?”

27A törvénytanító így válaszolt: „Szeresd az Urat, a te Istenedet teljes

szívedből, teljes lelkedből, teljes erődből és teljes elmédből*, és szeresd embertársadat, mint magadat!”*

28Jézus ekkor ezt mondta neki: „Jól válaszoltál. Tedd ezt, és élni fogsz!”

29A törvénytanító azonban igazolni akarta önmagát, és megkérdezte: „De

hát ki az én embertársam?”

30Jézus így válaszolt: „Egy ember Jeruzsálemből Jerikóba tartott. Útközben

rablók kezére került. Azok levetkőztették, megverték, majd otthagyták őt

félholtan. 31Arra ment egy pap. Amikor meglátta az összevert embert,

átment az út másik oldalára, és elment mellette. 32Később egy lévita*

közeledett ugyanazon az úton. Amikor meglátta a megvert embert, ő is

átment az út másik oldalára, és elment. 33Arra utazott egy samáriai* férfi is.

Amikor meglátta az embert, megsajnálta őt. 34Odament hozzá, olajat és bort

öntött a sebeire, és bekötözte őket. Ezután feltette őt a saját állatára, elvitte egy fogadóba és ott ápolta. 35Másnap elővett két ezüstpénzt. Odaadta a

fogadósnak, és azt mondta: »Gondoskodj róla, és amit ezen kívül költesz rá,

megfizetem, amikor visszajövök.«

36„Mit gondoltok, a három közül melyik volt a kirabolt ember embertársa?”

37A törvénytanító így válaszolt: „Az, aki segített rajta.”

Erre Jézus azt mondta: „Menj, és cselekedj úgy, mint ő!”

Mária és Márta

38Ahogy Jézus a tanítványaival továbbutazott, eljutott egy faluba. Egy

Márta nevű nő vendégül látta őt a házában. 39Volt egy testvére, akit

10:27 idézet: 5Móz 6:5. 10:27 idézet: 3Móz 19:18.

LUKÁCS 10:40–11:15

112

Máriának hívtak. Mária leült az Úr lábaihoz, és hallgatta, amit Jézus

mondott. 40Mártát eközben a sok készülődés teljesen lefoglalta. Odament

Jézushoz, és így szólt: „Uram, nem törődsz azzal, hogy a testvérem teljesen

magamra hagyott a munkában? Szólj neki, hogy segítsen!”

41Jézus így felelt neki: „Márta, Márta! Sok mindenért aggódsz és nyugta-

lankodsz. 42Pedig csak egy valami fontos. Mária a jó részt választotta, amit soha nem vesznek el tőle.”

Jézus az imáról tanít

(Mt 6:9–15; 7:7–11)

111Történt egy alkalommal, hogy Jézus egy helyen imádkozott. Amikor

befejezte az imáját, egyik tanítványa azt mondta: „Uram, taníts meg

minket imádkozni, ahogyan János* is tanította a követőit!”

2Ekkor Jézus így szólt: „Amikor imádkoztok, ezt mondjátok:

»Atyánk, legyen szent a te neved!

Jöjjön el a királyságod!

3

Add meg nekünk a kenyerünket minden nap!

4

Bocsásd meg a bűneinket,

ahogyan mi is megbocsátunk azoknak,

akik rosszat tesznek nekünk!

Ne engedd, hogy kísértésbe essünk!«”

Kitartással kérjetek!

5Ezután ezt mondta: „Ha van egy barátotok, és az éjszaka közepén elmentek

hozzá, és ezt mondjátok neki: »Barátom, adj nekem kölcsön három kenyeret!

6Egy úton levő barátom érkezett hozzám, és nem tudom mivel megkínálni őt.«

7Erre a barátod így válaszol odabentről: »Ne zavarj! Az ajtót már bezártam,

gyermekeimmel az ágyban fekszünk. Nem tudok felkelni, hogy adjak neked.«

8Azt mondom nektek, hogy ha ez az ember nem is kelne fel a barátságotok

miatt, mégis megteszi a kitartásod miatt, és megadja neked, amire csak

szükséged van. 9Ezért mondom nektek: Kérjetek, és kaptok! Keressetek, és

találtok! Kopogtassatok, és az ajtó kinyílik nektek! 10Mert mindenki, aki kér, kap. Mindenki, aki keres, talál. És aki kopog, annak megnyílik az ajtó. 11Van-e olyan apa közöttetek, aki kígyót ad a fiának, ha az halat kér tőle? 12Vagy aki skorpiót ad neki, ha az tojást kér? 13Ezért ha ti, bár gonoszok vagytok, tudtok jó ajándékokat adni a gyermekeiteknek, mennyivel inkább fog a ti mennyei

Atyátok Szent Szellemet* adni azoknak, akik kérik tőle!”

Jézus hatalma Istentől van

(Mt 12:22–30; Mk 3:20–27)

14Egyszer Jézus kiűzött egy gonosz szellemet* egy emberből, aki azelőtt

nem tudott beszélni. Amikor kiment belőle a gonosz szellem, az ember

elkezdett beszélni. Az emberek nagyon elcsodálkoztak ezen. 15Néhányan

azonban ezt mondták: „Belzebubnak*, a gonosz szellemek fejedelmének a se-

gítségével űzi ki a gonosz szellemeket.”

11:15 Belzebubnak Az ördög. Lásd még a 18. versben.

113

LUKÁCS 11:16–32

16Voltak, akik mennyei jelet* kértek tőle, hogy próbára tegyék. 17De Jézus

ismerte gondolataikat, és így szólt hozzájuk: „Minden királyság, amely

meghasonlik önmagával, és önmaga ellen harcol, elpusztul. És az a család,

amely önmaga ellen harcol, szétesik. 18Ha a Sátán meghasonlana önmagával,

és önmaga ellen harcolna, hogyan maradhatna fenn a királysága? Ezt azért

kérdezem, mert azt mondjátok, hogy Belzebub segítségével űzöm ki a

gonosz szellemeket. 19De ha ez így van, akkor a ti tanítványaitok kinek a se-

gítségével űzik ki őket? Így ők maguk bizonyítják, hogy nincs igazatok! 20Ha

pedig Isten hatalmával űzöm ki a gonosz szellemeket, akkor nyilvánvaló,

hogy eljött hozzátok Isten királysága.

21Ha egy erős ember felfegyverezve őrzi a házát, biztonságban van a

vagyona. 22De ha megtámadja őt valaki, aki még nála is erősebb, akkor

legyőzi őt, elveszi a fegyvereket, amelyekben a másik bízott, a zsákmányt

pedig szétosztja.

23Aki nincs velem, az ellenem van. Aki nem velem dolgozik, az ellenem

dolgozik.”

A gonosz szellem visszatérése

(Mt 12:43–45)

24„Amikor egy gonosz szellem kimegy valakiből, száraz helyeken

vándorol, és nyugalmat keres. Ha nem talál nyugalmat, így szól:

»Visszamegyek a lakóhelyemre, ahonnan kijöttem.« 25Amikor visszamegy, a

házat kisöpörve és rendben találja. 26Ekkor hoz magával hét másik szellemet,

akik még nála is gonoszabbak, és ezek mind bemennek és ott laknak. Így

annak az embernek az állapota rosszabb lesz az előzőnél.”

Kik az igazán boldogok?

27Történt, hogy amíg beszélt, a tömegből egy asszony ezt kiáltotta neki:

„Boldog az az anyaméh, amely téged kihordott, és boldogok azok az emlők,

amelyek tápláltak!”

28Jézus így válaszolt: „De azok az igazán boldogok, akik hallják Isten

beszédét, és engedelmeskednek!”

Adj jelet!

(Mt 12:38–42; Mk 8:12)

29Mialatt a tömeg egyre növekedett, ő beszélni kezdett hozzájuk: „Gonosz ez

a nemzedék: jelet* keresnek. De nem kapnak más jelet, csak Jónás próféta jelét*.

30Mert ahogyan Jónás jel volt Ninive lakói számára, úgy lesz az Emberfia* is jel ennek a nemzedéknek. 31Az ítéletkor Dél Királynője* feltámad ennek a

nemzedéknek az embereivel együtt, és elítéli őket. Ez a királynő ugyanis a föld végéről is eljött, hogy Salamon bölcsességét hallgassa. Most pedig olyan van

itt, aki nagyobb, mint Salamon. 32Ninive lakói is feltámadnak az ítéletkor ezzel a nemzedékkel együtt, és elítélik. Ninive lakói ugyanis megváltoztatták az

életüket Jónás üzenetét hallva. Most pedig nagyobb van itt, mint Jónás.”

11:29 Jónás jele Jónás három napig volt a nagy hal gyomrában, ahogy Jézus három napig volt a sírban. Olvasd el Jónás könyvét az Ószövetségből! 11:31 Dél Királynője Sába királynője, aki 1600

km-t utazott, hogy Isten bölcsességét megtanulhassa Salamon királytól (1Kir 10:1–13).

LUKÁCS 11:33–51

114

Légy világosság a világ számára!

(Mt 5:15; 6:22–23)

33„Senki sem gyújt meg egy lámpást azért, hogy egy edény alá tegye és

elrejtse. Ehelyett a lámpatartóba teszik, hogy akik belépnek, lássák a fényt.

34A test lámpása a szem. Ha a szemed tiszta, az egész tested világossággal

van telve. De ha a szemed gonosz, az egész tested sötétségben van. 35Vigyázz

tehát, hogy az a világosság, ami benned van, nehogy sötétséggé váljon!

36Mert ha a tested világossággal van tele és semmi sötétség nincs benne,

éppúgy fog világítani, mint amikor egy lámpás megvilágít a fényével.”

Jézus véleménye a farizeusokról

(Mt 23:1–36; Mk 12:38–40; Lk 20:45–47)

37Amikor Jézus befejezte a beszédet, egy farizeus* meghívta, hogy egyen

vele. Jézus elment hozzá, és leült az asztalhoz. 38Amikor a farizeus ezt

meglátta, meglepődött, hogy Jézus nem mosta meg a kezét evés előtt.*

39Jézus ekkor így szólt hozzá: „Ti, farizeusok, a pohárnak és tányérnak csak a külsejét mossátok meg. Belül viszont tele vagytok kapzsisággal és gonoszsággal. 40Bolondok! Nem ugyanaz készítette a külsőt, mint a belsőt?

41Adjátok a szegényeknek, ami a poharatokban és tányérotokban van, és

minden tiszta lesz nektek. 42De rossz lesz nektek, farizeusok, mert beadjátok a menta, a kapor* és minden más apró kerti növény tizedét is, de elhanyagoljátok az igazságosságot és az Isten szeretetét. Pedig ez utóbbiakat kellene

tennetek anélkül, hogy az előzőeket elhanyagolnátok. 43Rossz lesz nektek,

farizeusok! Mert a zsinagógákban* szeretitek a legjobb helyeket, és

szeretitek, ha a piacokon tisztelettel köszöntenek titeket. 44Rossz lesz nektek, mert olyanok vagytok, mint a jelöletlen sírok, amelyeken emberek járkálnak,

de nem tudják, hogy azok sírok!”

Jézus a zsidó törvénytanítókhoz szól

45Erre az egyik törvénytanító ezt mondta neki: „Mester! Amikor így

beszélsz, minket is megbántasz!”

46De ő így válaszolt: „Rossz lesz nektek is, törvénytanítók! Olyan

szabályokat hoztok, és kényszerítetek az emberekre, amiket nehéz betartani.

Ti viszont meg sem próbáljátok betartani ezeket a szabályokat. 47Rossz lesz

nektek, mert sírokat* építetek a prófétáknak*, akiket atyáitok öltek meg!

48Ezzel azonban azt mutatjátok, hogy egyetértetek atyáitok tetteivel. Ők

ölték meg azokat a prófétákat, akiknek ti sírokat építetek. 49Erre mondta

Isten bölcsessége: »Küldök nekik prófétákat és apostolokat, és némelyiket

megölik, némelyiket üldözni fogják.« 50Ezért ezt a nemzedéket fogják

megbüntetni minden próféta véréért, amit a világ kezdete óta kiontottak,

51kezdve Ábeltől egészen Zakariásig*, akit az oltár* és az Úr háza között

öltek meg. Igazán mondom nektek: ez a nemzedék lesz megbüntetve

mindezért.

11:38 megmossa a kezét A kézmosás zsidó vallási szertartás, ami a farizeusok szerint nagyon fontos volt. 11:42 menta, kapor Apró kerti fűszernövények. Csak a nagyon vallásos emberek voltak olyan gondosak, hogy ezekből is beszolgáltassák a tizedet. 11:47 sír Itt: síremlék. Fontos személyek emléke tiszteletére épült kis épületek. 11:51 Ábel, Zakariás A héber Ószövetségben elsőként és utolsóként meggyilkolt emberek.

115

LUKÁCS 11:52–12:15

52Rossz lesz nektek, törvénytanítók, mert az emberektől elvettétek a

kulcsot, amely Isten ismeretére vezet! Ti magatok nem használtátok, és meg-

akadályoztátok ebben azokat is, akik akarták.”

53Amikor Jézus elment onnan, a törvénytanítók és farizeusok* rosszindu-

lattal kérdezgetni kezdték őt mindenféléről. 54Közben azt figyelték, hogy hol használhatnák föl ellene, amit mondott.

Ne legyetek olyanok, mint a farizeusok!

121Egyszer több ezer ember gyűlt egybe. Olyan sokan voltak, hogy

egymást taposták. Ekkor Jézus beszélni kezdett. Először a tanítványai-

hoz szólt: „Óvakodjatok a farizeusok* kovászától, ami a képmutatás! 2Nincs

olyan rejtett dolog, amely ismertté ne válna, sem olyan titok, amely ki ne

tudódna. 3Amit a sötétben mondtatok, az hallható lesz a világosságban.

Amit rejtett szobákban suttogtatok egymás fülébe, azt a háztetőkről

fogják hirdetni.”

Csak Istent féljétek!

(Mt 10:28–31)

4„De nektek, barátaimnak mondom: Nem azoktól kell félnetek, akik a

testet megölik, de utána már nem árthatnak. 5Megmutatom, kitől kell

félnetek: Attól féljetek, akinek hatalma van arra, hogy miután megölt, a

pokolra vessen!

6Ugye két fillérért* öt verebet is kaptok? Mégis, egyetlen ilyen verébről

sem feledkezik el Isten. 7Nektek pedig még a hajszálaitok is számon vannak

tartva. Ezért ne aggódjatok: ti sok verébnél értékesebbek vagytok.”

Ne szégyelljétek Jézust!

(Mt 10:32–33; 12:32; 10:19–20)

8„Mondom nektek: hogyha valaki elismeri az emberek előtt, hogy hozzám

tartozik, arról az Emberfia* is elismeri Isten angyalai előtt, hogy hozzá

tartozik. 9De aki megtagad engem az emberek előtt, azt én is megtagadom

Isten angyalai előtt.

10Ha valaki az Emberfia* ellen szól, annak meg lesz bocsátva. De ha valaki

a Szent Szellemet* gyalázza, annak nem lesz megbocsátva.

11Amikor zsinagógák*, vezetők és más hatóságok elé visznek titeket, ne

aggódjatok amiatt, hogy hogyan védjétek magatokat, és mit mondjatok! 12Ne

aggódjatok, mert annak idején a Szent Szellem* megtanít titeket arra, amit

mondanotok kell!”

Jézus figyelmeztet, hogy az önzés veszélyes

13Ekkor a tömegből valaki így szólt hozzá: „Tanító, mondd meg a testvé-

remnek, hogy ossza meg velem az örökséget!”

14Jézus azonban így válaszolt: „Ember, ki tett engem bíróvá fölöttetek,

hogy döntést hozzak?” 15Ezután így szólt hozzájuk: „Vigyázzatok, és

óvakodjatok mindenféle kapzsiságtól. Mert az ember élete nem attól függ,

hogy milyen nagy a vagyona!”

12:6 fillér Rézpénz, a dénár 1/16 része (egy dénár a napszámos egy napi átlag bére volt).

LUKÁCS 12:16–40

116

16Ezután egy történetet mondott nekik: „Egy gazdag ember földje bő

termést hozott. 17Az ember gondolkodni kezdett, hogy mit csináljon, ugyanis

nem volt hová tennie a termést. 18Végül elhatározta: »Lebontom a

magtáraimat, nagyobbakat építek, és ott fogom tárolni a gabonámat és a

javaimat. 19Elmondhatom magamnak: Annyi jó dolgot halmoztál fel, ami

több évre is elegendő lesz. Pihenj, egyél, igyál és örvendezz!« 20De Isten így szólt hozzá: »Bolond ember, ezen az éjszakán meghalsz! Kié lesz akkor a

vagyon, amit összegyűjtöttél?«

21Így jár az, aki a maga számára gyűjt kincseket, de Isten szemében

nem gazdag.”

Isten királysága legyen az első!

(Mt 6:25–34; 19–21)

22Ezután tanítványaihoz szólva így folytatta: „Ezért mondom nektek: ne

aggódjatok az életetekért, hogy mit egyetek. Ne aggódjatok a testetekért, hogy mit vegyetek fel magatokra! 23Mert fontosabb az élet, mint az étel, és fontosabb a test, mint a ruha. 24Nézzétek a hollókat: nem vetnek és nem aratnak, nincs

raktáruk és magtáruk, Isten mégis gondoskodik róluk. Mennyivel többet értek ti a madaraknál! 25Ki tudná közületek aggódásával csak egy órával meghosszab-bítani az életét? 26Ha pedig ilyen kis dolgot sem tudtok megtenni, miért

aggódnátok a többi miatt? 27Nézzétek, hogyan növekednek a liliomok: nem

dolgoznak, nem fonnak. Mégis, mondom nektek: Salamon legnagyobb dicsősé-

gében sem öltözködött úgy, mint ezek közül bármelyik. 28Ha pedig a mező

füvét, amely ma még van, de holnap a kályhába szórják, így öltözteti Isten,

mennyivel inkább öltöztet titeket, kishitűek! 29Ne azt kérdezgessétek tehát, hogy mit egyetek, vagy mit igyatok, és ne is nyugtalankodjatok! 30Mert mindezeket a világi emberek kérdezgetik. De a ti Atyátok tudja, hogy ezekre szükségetek van.

31Keressétek inkább az ő királyságát, és ezek is megadatnak nektek.”

Ne a pénzben bízzatok!

32„Ne félj, te kicsiny nyáj, mert Atyátok nektek akarja adni a királyságot!

33Adjátok el, amitek van, és a pénzt adjátok a szegényeknek! Olyan

erszényeket szerezzetek magatoknak, amelyek nem kopnak el. Szerezzetek

maradandó kincseket a mennyben, ahol sem tolvaj nem juthat hozzá, sem

moly nem rághatja meg. 34Mert ahol a kincsetek van, ott lesz a szívetek is.”

Mindig legyetek készen!

(Mt 24:45–51)

35„Legyetek készen! Legyetek felöltözve teljesen, és lámpásotok mindig

világítson! 36Legyetek olyanok, mint azok a szolgák, akik úgy várják uruk

hazaérkezését az esküvőről, hogy amikor az megérkezik és kopogtat, rögtön

beengedhessék. 37Boldogok azok a szolgák, akiket ébren és készen talál uruk,

amikor megérkezik! Bizony, én azt mondom nektek: az ilyeneket asztalhoz

ülteti az uruk, és felöltözik, hogy kiszolgálja őket. 38Boldogok, akiket készen talál, akár éjfélkor, akár hajnalban jön is haza. 39Jegyezzétek meg, hogy ha

egy ház ura tudná, hogy mikor jön el a tolvaj, nem engedné meg, hogy az

betörjön a házba! 40Ti is legyetek készen! Az Emberfia* ugyanis abban az

órában jön el, amikor nem várjátok.”

117

LUKÁCS 12:41–58

Ki a megbízható szolga?

41Akkor Péter megkérdezte: „Uram, csak nekünk szólnak ezek a

történetek, vagy mindenkinek?”

42Az Úr így válaszolt: „Ki az a megbízható és bölcs szolga, akit az ura a

többi szolga fölé rendel, hogy idejében kiadja nekik az ételt? 43Boldog az a

szolga, akit ilyen munkában talál az ura, amikor megérkezik. 44Mondom

nektek: az ilyenekre egész vagyonát is rábízza. 45De ha az a szolga azt mondja magában: »Sokára jön meg az én uram«, és verni kezdi a többi szolgát,

férfiakat és nőket, és enni, inni, részegeskedni kezd, 46annak a szolgának az ura aznap jön meg, amikor nem számít rá, és abban az órában, amikor nem

gondolja. Az ilyen szolgát az ura kettévágatja, és a hitetlenek sorsára juttatja.

47Az a szolga, aki ismeri ura akaratát, de nem kezd hozzá, hogy megtegye,

vagy nem az ura akarata szerint cselekszik, nagy verést kap. 48De az a

szolga, aki úgy tesz büntetésre méltó dolgot, hogy nem ismeri ura akaratát,

csak kevés verést kap. Mert aki sokat kapott, attól sokat várnak. Akit sokkal bíztak meg, attól többet kérnek számon.”

Az emberek véleménye megoszlik Jézusról

(Mt 10:34–36)

49„Azért jöttem, hogy tüzet hozzak a földre, és bárcsak lobogna már! 50Van

egy bemerítés*, amellyel be kell merítkeznem, és nyugtalan vagyok, amíg ez

meg nem történik! 51Azt gondoljátok, azért jöttem, hogy békét hozzak a

földre? Mondom nektek: nem, hanem hogy megosztást hozzak. 52Mert

mostantól megosztottság lesz: egy öttagú családban hárman lesznek kettő

ellen és ketten lesznek három ellen.

53

Az apa fia ellen fordul,

és a fiú apja ellen.

Az anya lánya ellen fordul,

és a lány anyja ellen.

Az anyós menye ellen,

a meny pedig anyósa ellen fordul majd.”

Az idők megértése

(Mt 16:2–3)

54Azután így szólt a tömeghez: „Amikor nyugatról felhő közeleg, azt

mondjátok, hogy esni fog, és úgy is lesz. 55Amikor déli szél fúj, azt

mondjátok, hogy nagy meleg jön, és úgy lesz. 56Képmutatók*! Az ég és a föld

jeleit felismeritek. Miért nem ismeritek föl akkor mindazt, ami most

történik?”

Rendezd el vitás ügyeidet!

(Mt 5:25–26)

57„Miért nem tudjátok magatoktól eldönteni, hogy mi a helyes? 58Amikor

ellenfeleddel a bíró elé mész, igyekezz vele még az úton kibékülni!

12:50 bemerítés A bemerítkezés általában azt jelenti, hogy víz alá merítés, itt azonban egy különleges jelentése van — bemerítve lenni vagy beletemetve lenni a nehézségekbe.

LUKÁCS 12:59–13:19

118

Máskülönben a bíró elé visz, aki átad a börtönőrnek és az börtönbe zár

téged! 59Mondom neked: ki nem jössz onnan addig, míg vissza nem fizetted

az utolsó fillért is!”

Változtassátok meg a szíveteket!

131Abban az időben voltak ott néhányan, akik elmondták Jézusnak a

galileaiak történetét, akiknek vérét Pilátus áldozataik vérével keverte

össze. 2Erre Jézus ezt mondta: „Gondoljátok, hogy ezek a galileaiak

bűnösebbek lehettek, mint a többi galileai, és azért kellett elszenvedniük ezt?

3Nem! Sőt mondom nektek: ha meg nem változtatjátok azt, ahogyan gondol-

kodtok és ahogy éltek, mindnyájan úgy fogtok meghalni, mint ők! 4Vagy mit

gondoltok arról a tizennyolc emberről, akik akkor haltak meg, amikor

Siloám tornya rájuk omlott? Gondoljátok, hogy bűnösebbek voltak, mint az

összes többi jeruzsálemi? 5Nem! Sőt mondom nektek: ha meg nem változtat-

játok, azt, ahogyan gondolkodtok és ahogy éltek, mindnyájan úgy fogtok

meghalni, mint ők.”

A terméketlen fa

6Ezután egy történetet mondott nekik: „Egy embernek a szőlőjében volt

egy fügefája. De amikor kiment, hogy gyümölcsöt szedjen róla, egyet sem

talált rajta. 7Ezért így szólt a kertészhez: »Már három éve, hogy hiába keresek gyümölcsöt ezen a fán. Vágd ki! Ne foglalja a földet hiába!« 8A kertész

azonban így válaszolt: »Uram, hadd maradjon meg még egy évig!

Körülásom és megtrágyázom, 9és ha jövőre terem, meghagyjuk, ha nem

terem, akkor kivágjuk.«”

Jézus meggyógyít egy asszonyt szombaton*

10Szombaton* Jézus egy zsinagógában* tanított. 11Volt ott egy asszony, aki már tizennyolc éve beteg volt a benne lakó gonosz szellem miatt. Egészen görnyedt volt, és nem tudott felegyenesedni. 12Amikor Jézus meglátta, magához hívta őt, és így szólt hozzá: „Asszony, megszabadultál a betegségedtől!” 13Rátette a kezét, mire az asszony azonnal felegyenesedett, és dicsérte Istent.

14De a zsinagóga* vezetője megharagudott, amiért Jézus szombaton*

gyógyított. Így szólt az emberekhez: „Hat napotok van egy héten arra, hogy

dolgozzatok. Ha meg akartok gyógyulni, akkor azokon a napokon jöjjetek,

ne szombaton!”

15Az Úr így válaszolt erre: „Képmutatók*! Nem oldjátok ki mindannyian

az ökrötöket vagy szamaratokat az istállóból szombaton* is, és nem viszitek

el őket megitatni? 16Itt van ez az asszony, Ábrahám* leánya, akit a Sátán

tizennyolc évig fogva tartott. Talán szombaton nem kellett volna őt megsza-

badítani a betegségéből?” 17Erre mindenki, aki ellene szólt, elszégyellte

magát, a tömeg pedig örült a csodás dolgok miatt, amiket Jézus tett.

Mihez hasonló Isten királysága?

(Mt 13:31–33; Mk 4:30–32)

18Jézus ezt mondta: „Milyen Isten királysága? Mihez hasonlítható? 19Olyan,

mint egy mustármag*, amit egy ember elültetett a kertjében. Az pedig

megnőtt, és fa lett belőle, és az ég madarai fészket raktak az ágai között.”

119

LUKÁCS 13:20–14:5

20Így folytatta: „Mihez is hasonlítsam Isten királyságát? 21Olyan, mint a

kovász, amit egy asszony három mérce liszthez kevert, az pedig megkelt.”

A keskeny ajtó

(Mt 7:13–14, 21–23)

22Jézus Jeruzsálem felé tartva a falvakat és városokat járva tanított.

23Egyszer valaki megkérdezte tőle: „Uram, csak néhány ember fog megme-

nekülni?”

Ő pedig így felelt: 24„Tegyetek meg mindent azért, hogy a keskeny ajtón

menjetek be! Mert mondom nektek: sokan próbálnak bejutni a keskeny ajtón

át, de nem sikerül nekik. 25Ha egyszer a ház ura felkel és bezárja az ajtót, ti kinn maradtok. Kopogtatni kezdtek, és azt mondjátok: »Uram, nyiss ajtót

nekünk!« De ő így fog felelni nektek: »Nem tudom, honnan jöttetek.« 26Erre

ti ezt mondjátok majd: »De hiszen együtt ettünk és ittunk veled, és az

utcáinkon tanítottál.« 27Ő azonban ezt mondja majd nektek: »Nem tudom,

honnan jöttetek! Menjetek el tőlem mind, akik gonoszságot tesztek!« 28Sírás

és fogcsikorgatás lesz majd, amikor meglátjátok Ábrahámot*, Izsákot*,

Jákóbot*, és az összes prófétát* Isten királyságában, de ti magatok ki lesztek onnan zárva! 29És emberek jönnek majd keletről, nyugatról, északról és

délről, és asztalhoz ülnek Isten királyságában. 30Jegyezzétek meg, hogy

vannak utolsók, akik elsők lesznek majd, és vannak elsők, akik utolsók

lesznek majd.”

Jézus Jeruzsálemben fog meghalni

(Mt 23:37–39)

31Ekkor odament Jézushoz néhány farizeus*. Ezt mondták neki: „Menj el

innen máshová, mert Heródes* meg akar öletni téged!”

32De Jézus így felelt nekik: „Menjetek el, és mondjátok meg annak a

rókának, hogy ma és holnap gyógyítok és gonosz szellemeket* űzök ki az

emberekből, de a harmadik napon befejezem a munkámat. 33De ma, holnap

és holnapután még úton kell lennem, mert lehetetlen, hogy egy próféta*

Jeruzsálemen kívül haljon meg.

34Jeruzsálem, Jeruzsálem! Megölöd és megkövezed a prófétákat*, akiket

Isten küldött hozzád! Milyen sokszor akartam már összegyűjteni gyermekei-

det, mint tyúk a csibéit szárnyai alá! De te nem akartad! 35Ezért most

elhagyatott lesz a házatok! De mondom nektek: nem láttok engem addig a

napig, amíg azt nem mondjátok: »Áldott, aki az Úr nevében jön!«”*

Lehet-e szombaton gyógyítani?

141Egyik szombaton* Jézus elment a farizeusok* egyik vezetőjének a

házába enni. Az ott lévők ezalatt közelről figyelték őt. 2Egyszer csak

egy vízkóros ember állt meg előtte. 3Jézus megkérdezte a törvénytanítóktól

és a farizeusoktól: „Szabad szombaton gyógyítani vagy nem?” 4De azok

hallgattak. Ekkor Jézus kézen fogta a beteget, meggyógyította, majd elküldte.

5Azután így szólt a törvénytanítókhoz és a farizeusokhoz: „Ha közületek

valakinek a fia vagy az ökre szombaton beleesik egy gödörbe, nem

13:35 idézet: Zsolt 118:26.

LUKÁCS 14:6–26

120

húzzátok-e ki onnan még szombaton?” 6Ők pedig nem tudtak mit

felelni erre.

Ne értékeld túl magad!

7Ezután a vendégeknek is mondott egy történetet, mert észrevette, hogyan

keresik maguknak a főhelyeket: 8„Ha valaki meghív egy esküvői vacsorára,

ne ülj a főhelyre, mert lehet, hogy egy nálad fontosabb embert is meghívtak.

9Ha odamegy hozzád az, aki mindkettőtöket meghívta, és azt mondja: »Add

át neki a helyed!«, akkor neked szégyenkezve a legutolsó helyet kell

elfoglalnod. 10Ezért amikor meghívnak, a legutolsó helyre ülj! Akkor az, aki

meghívott téged odamegy hozzád, és azt mondja: »Barátom, ülj előbbre egy

jobb helyre!« Így a többi vendég tisztelni fog. 11Mert aki fölemeli magát,

megaláztatik. Aki viszont megalázza magát, fölemeltetik.”

Meglesz a jutalmad!

12Ezután pedig ahhoz szólt, aki meghívta őt: „Amikor ebédet vagy

vacsorát adsz, ne a barátaidat, testvéreidet, rokonaidat vagy gazdag szom-

szédaidat hívd meg! Mert akkor ők is visszahívnak téged, és ezzel már

megkaptad jutalmadat! 13Hanem ha vendégséget rendezel, hívj meg

szegényeket, nyomorékokat, sántákat és vakokat! 14És boldog leszel, mert

nekik nincs miből visszafizetniük ezt neked. De az igaz emberek feltámadá-

sakor meglesz a jutalmad.”

A nagy vacsora története

(Mt 22:1–10)

15Az egyik vendég, amikor ezt hallotta, így szólt: „Boldog mindenki, aki

Isten királyságának a vendége!”

16Jézus így válaszolt erre: „Egyszer valaki nagy vacsorát készített, amelyre

sok vendéget meghívott. 17Amikor eljött a vacsora ideje, elküldte szolgáját.

Ezt üzente vele a meghívottaknak: »Gyertek, mert minden elkészült!« 18De

azok egytől egyig mentegetőzni kezdtek. Az első azt mondta a szolgának:

»Földet vettem, és ki kell mennem megnézni. Kérlek, ments ki engem az

uradnál!« 19Egy másik pedig ezt mondta: »Öt pár igavonó ökröt vettem,

most megyek kipróbálni. Kérlek, ments ki engem!« 20Egy harmadik azt

üzente: »Most házasodtam, úgyhogy nem tudok elmenni!« 21A szolga

visszament, és elmondta mindezt az urának. A ház ura megharagudott, és

megparancsolta: »Siess, és hozd be az utcákból és a mellékutcákból a

szegényeket, a nyomorékokat, a vakokat és a bénákat!« 22Később a szolga

jelentette: »Uram, megtettem amit parancsoltál, de még mindig van hely.«

23Erre az ura azt mondta neki: »Menj ki az utakra és az ösvényekre, és kény-

szerítsd az embereket, hogy jöjjenek el, hogy megteljen a házam! 24Mert

mondom neked: azok közül, akiket meghívtam, senki sem kóstolja meg a

vacsorámat.«”

Készíts tervet!

(Mt 10:37–38)

25Egyszer hatalmas tömeg kísérte Jézust, ő pedig megfordult, és azt

mondta nekik: 26„Ha valaki hozzám jön, és nem szeret jobban engem, mint a

121

LUKÁCS 14:27–15:13

saját apját, anyját, feleségét, gyermekeit, és testvéreit, sőt az életénél is jobban, az nem lehet a tanítványom. 27Ha valaki nem veszi fel a keresztjét, és nem követ engem, nem lehet a tanítványom. 28Ha közületek valaki tornyot

akar építeni, vajon nem ül le előbb, hogy kiszámolja az árát, azért, hogy

lássa, elég-e a pénze az építkezés befejezéséhez? 29Máskülönben, ha az

alapot lerakja, de nem tudja befejezni, kigúnyolják, akik csak látják, és azt mondják: 30»Ez az ember elkezdett építkezni, de nem tudta befejezni.«

31Vagy ha egy király harcra készül egy másik királlyal szemben, vajon nem

ül le előbb tanácskozni, hogy harcolhat-e tízezer emberrel az ellen, aki

húszezerrel jön ellene? 32Mert ha nem tudja felvenni a harcot ellene, akkor

követeket küld az ellenséghez, amíg a másik király még távol van, és békét

kér. 33Ugyanígy nektek is fel kell adnotok mindeneteket, mert aki ezt nem

teszi meg, az nem lehet az én tanítványom.”

A só

(Mt 5:13; Mk 9:50)

34„Jó a só, de ha elveszti az ízét, hogyan kaphatja azt vissza? 35Sem a

földnek, sem a trágyának nem jó; az emberek kidobják.

Akinek van füle, hallja!”

Öröm a mennyben

(Mt 18:12–14)

151A vámszedők*és a bűnösök mind Jézus köré gyűltek, hogy hallgassák

őt. 2De a farizeusok* és a törvénytanítók morgolódni kezdtek: „Ez az

ember* magához fogadja a bűnösöket, és együtt eszik velük!”

3Erre Jézus a következő történetet mondta el nekik: 4„Ha közületek

valakinek van száz juha, és azok közül egyet elveszít, nem hagyja ott a ki-

lencvenkilencet a pusztában, hogy az elveszett után menjen, amíg meg nem

találja? 5Ha megtalálta, nagy örömmel a vállára veszi, 6és hazamegy vele.

Otthon összehívja a barátait és a szomszédait, és azt mondja nekik:

»Örüljetek velem, mert megtaláltam az elveszett juhomat!« 7Ezért mondom

nektek: ugyanígy nagyobb öröm lesz a mennyben egyetlen bűnös miatt, aki

megváltoztatja az életét, mint kilencvenkilenc igaz ember miatt, akiknek

nincs szükségük arra, hogy megváltoztassák az életüket.

8Vagy ha egy asszonynak van tíz ezüstpénze*, és közülük egy elveszik,

vajon nem gyújt-e lámpást, nem söpri-e fel alaposan a házat, és nem kutat-e

utána egészen addig, amíg meg nem találja? 9És amikor megtalálta, összehívja

a barátnőit és a szomszédait, és azt mondja: »Örüljetek velem, mert

megtaláltam az elveszett ezüstpénzemet!« 10Ezért mondom nektek: Isten

angyalai ugyanígy örülnek, amikor egy bűnös ember megváltoztatja az életét.”

A fiú, aki elment otthonról

11Azután így folytatta: „Egy embernek volt két fia. 12A fiatalabbik azt

mondta az apjának: »Apám, add ki nekem a vagyonunkból azt a részt, ami

az enyém!« Erre az apa szétosztotta a vagyonát a két fiú között. 13Nem

15:2 Ez az ember Jézus. Az ellenségei elkerülték nevének használatát. 15:8 ezüstpénz Görög drahma, egy ezüstpénz körülbelül egy napi munkabérnek felelt meg.

LUKÁCS 15:14–16:4

122

sokkal ezután a fiatalabbik mindenét összeszedte és távoli vidékre költözött.

Ott bolond módon élve minden pénzét elpazarolta. 14Amikor már minden

pénze elfogyott, az embereknek nem volt mit enniük azon a vidéken. A fiú

éhes volt, és pénzre volt szüksége. 15Ezért dolgozni kezdett egy embernél,

aki kiküldte őt a földjére disznókat etetni. 16A fiú szívesen evett volna még a disznók ételéből is, de senki nem adott neki. 17Végül elgondolkodott, és ezt

mondta: »Mennyi olyan munkása van az én apámnak, akik fizetést kapnak,

és bőven van mit enniük. Én pedig éhen halok itt! 18Azonnal elindulok,

visszamegyek az apámhoz, és azt mondom neki: Apám, bűnt követtem el

Isten ellen és ellened is. 19Nem vagyok többé méltó arra, hogy a fiadnak

nevezz. De hadd legyek olyan, mint egy a munkásaid közül!« 20Ezzel a fiú

elindult az apjához.”

A fiú visszatér

„Még messze volt a háztól, amikor az apja meglátta és megsajnálta őt.

Odaszaladt hozzá, a nyakába borult, és megcsókolta. 21A fiú pedig így szólt

hozzá: »Apám, bűnt követtem el Isten ellen és ellened is. Nem vagyok többé

méltó arra, hogy a fiadnak nevezz.«* 22De az apja megparancsolta a

szolgáknak: »Siessetek, hozzátok ide a legjobb kabátot, és adjátok rá!

Húzzatok gyűrűt az ujjára, és sarut a lábára! 23Azután hozzátok elő a hízott

borjút, és vágjátok le, hogy együtt együnk és ünnepeljünk! 24Mert az én fiam

meghalt, de feltámadt, elveszett, de megkerült.« Ezután ünnepelni kezdtek.”

Az idősebbik fiú megérkezik

25„Az idősebbik fiú ezalatt a mezőn volt. Amikor hazafelé jött, és a ház

közelébe ért, meghallotta a zenét és a táncot. 26Odahívta az egyik szolgáját, és megkérdezte tőle, hogy mi történt. 27»Az öcséd érkezett meg. Apád pedig

levágatta a hízott borjút, mert épségben kapta vissza a fiát.« 28Erre az

idősebbik fiú megharagudott, és nem akart bemenni a házba. De az apja

kiment hozzá, és kérte, hogy menjen be. 29Ő azonban így válaszolt neki:

»Látod, én évek óta szolgállak, és teljesítem minden parancsodat. De te még

egy kecskét sem adtál nekem soha, hogy a barátaimmal együtt ünnepelhes-

sek. 30Amikor pedig hazajön ez a fiad, aki a vagyonodat nőkre pazarolta, te a hízott borjút vágatod le neki.« 31Az apja erre így szólt hozzá: »Fiam, te

mindig velem vagy, és mindenem a tiéd. 32De most ünnepelnünk és örülnünk

kell, mert az öcséd meghalt, de feltámadt. Elveszett, de megkerült.«”

Az igazi gazdagság

161Azután így szólt a tanítványaihoz: „Volt egy gazdag ember. Volt neki

egy alkalmazottja, aki a vagyonát kezelte. Az alkalmazottat

megvádolták az uránál azzal, hogy elpazarolja a vagyonát. 2Ezért magához

hívatta őt a gazdag ember, és így szólt hozzá: »Mit hallok rólad! Adj számot

arról, hogy mit tettél a pénzemmel, mert többé nem kezelheted a

vagyonomat!« 3Az ember ekkor így gondolkozott: »Mit tegyek most, ha

uram elveszi tőlem a munkámat? Az ásáshoz gyenge vagyok, kéregetni

szégyellek. 4De tudom már, mit teszek, hogy az emberek befogadjanak a

15:21 Egyes korai kéziratok még hozzáteszik: „Sorolj be engem is a béreseid közé.”

123

LUKÁCS 16:5–25

házukba, ha elvesztem a munkámat.« 5Azután egyenként magához hívatta

ura adósait. Megkérdezte az elsőtől: »Mennyivel tartozol az uramnak?« 6Az

így felelt: »Száz korsó olajjal.« Mire ő így szólt: »Itt a papírod, ülj le, és gyorsan javítsd ki ötvenre!« 7Azután a másodiktól is megkérdezte: »Hát te

mennyivel tartozol?« Az pedig így válaszolt: »Száz kórus* búzával.« Erre ő

ezt mondta: »Itt a papírod, javítsd ki nyolcvanra!« 8A gazdag ember

megdicsérte hamis alkalmazottját, hogy okosan cselekedett. A világi

emberek — el kell ismerni — okosabbak a saját embereikkel, mint azok az

emberek, akik a világossághoz tartoznak.

9Mondom nektek: Használjátok a világi vagyont, hogy „barátokat”

szerezzetek magatoknak, így amikor elfogy, befogadnak titeket az örök

hazába. 10Akit kevéssel meg lehet bízni, az sokkal is megbízható. De aki a

kevésen csal, az a sokkal is csalni fog. 11Ezért ha a világi vagyonnal nem

vagytok megbízhatóak, ki fogja rátok bízni az igazit? 12Ha nem lehet rátok

bízni másokét, ki adja meg nektek, ami a tiétek?

13Egy szolga nem szolgálhat egyszerre két úrnak. Mert vagy az egyiket

gyűlöli és a másikat szereti, vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat

megveti. Nem szolgálhattok egyszerre Istennek és a pénznek*.”

Isten törvénye örök

(Mt 11:12–13)

14Amikor hallották ezt a farizeusok*, akik szerették a pénzt, kigúnyolták.

15Jézus így szólt hozzájuk: „Ti vagytok azok, akik elhitetitek magatokról,

hogy igazak vagytok, de Isten ismeri a szíveteket. Mert amit az emberek

fontosnak tartanak, az Isten szemében semmit sem ér.

16A törvény és a próféták* János* eljöveteléig voltak. Azóta Isten királysá-

gának örömhírét* hirdetjük, és mindenki törekszik bejutni ebbe az

királyságba. 17Mégis, könnyebb az égnek és a földnek elmúlnia, mint a

törvényből egyetlen pontocskának elvesznie.”

Válás és újraházasodás

18„Aki a feleségétől elválik, és másik nőt vesz feleségül, házasságtörést követ el. Aki pedig elvált asszonyt vesz feleségül, az szintén házasságtörést követ el.”

A gazdag ember és Lázár

19„Volt egyszer egy gazdag ember. Nagy vacsorákat tartott minden nap.

Drága, finom ruhákban járt. 20A háza kapujában egy fekélyekkel borított

szegény ember feküdt, akit Lázárnak hívtak. 21Csak arra vágyott, hogy jóllak-

hasson a gazdag ember asztaláról lehulló maradékokkal. Közben kutyák

jártak hozzá, és a sebeit nyalogatták. 22Egy nap a szegény ember meghalt, és

az angyalok Ábrahám* karjaiba vitték őt. A gazdag is meghalt, és őt is

eltemették. 23De ő a pokolba került. Egyszer, amikor kínok között felpillantott, meglátta a távolban Ábrahámot, a karjaiban pedig Lázárt. 24Így kiáltott fel:

»Atyám, Ábrahám, könyörülj rajtam, és küldd el Lázárt, hogy az ujját vízbe

mártva lehűtse a nyelvemet, mert szenvedek ebben a tűzben!« 25De Ábrahám

16:7 kórus Egy kórus 393 liter. 16:13 pénz Szó szerint: „mammon” (szemita szó), jelentése:

„pénz”, „gazdagság”.

LUKÁCS 16:26–17:14

124

így válaszolt: »Fiam, emlékezz vissza! Te megkaptad a jó dolgokat az

életedben, míg Lázár rossz dolgokat kapott. Most ő kap vigasztalást, te pedig szenvedsz. 26De mindezeken túl köztünk és köztetek nagy és átjárhatatlan

szakadék van. Így közülünk sem mehet át senki hozzátok, és tőletek sem

jöhet át senki hozzánk.« 27Erre a gazdag így szólt: »Akkor arra kérlek, Atyám, hogy küldd el Lázárt az apám házához! 28Öt testvérem van. Hadd figyelmeztesse őket, nehogy ők is ide kerüljenek, a kínzás helyére!« 29De Ábrahám így

válaszolt erre: »Nekik ott van Mózes* és a próféták*, hallgassák őket!« 30Ám a gazdag azt mondta: »Nem úgy van, Atyám, mert ha valaki a halottak közül

megy hozzájuk, akkor megváltoztatják az életüket.« 31Erre Ábrahám így szólt

hozzá: »Ha nem hallgatnak Mózesre és a prófétákra, akkor az sem fogja

meggyőzni őket, ha valaki feltámad a halottak közül.«”

Ne okozzatok botránkozást, és bocsássatok meg!

(Mt 18:6–7, 21–22; Mk 9:42)

171Azután ezt mondta a tanítványainak: „Biztos, hogy fognak olyan

dolgok történni, amelyek bűnbe viszik az embereket. De nagyon rossz

lesz annak, aki miatt ez történik! 2Jobb lenne neki, ha malomkövet* kötnének

a nyakába, és a tengerbe dobnák, mintsem bűnbe vigyen egyet is e kicsinyek

közül. 3Vigyázzatok!

Ha a testvéred bűnt követ el, figyelmeztesd. És ha megbánja, bocsáss meg

neki! 4Ha napjában hétszer tesz rosszat ellened, és hétszer visszajön hozzád, hogy megbánja, bocsáss meg neki!”

Mekkora a hitetek?

5Akkor az apostolok így szóltak hozzá: „Erősítsd a hitünket!”

6Az Úr így válaszolt nekik: „Ha akkora hitetek lenne, mint ez a

mustármag*, és megparancsolnátok ennek az eperfának, hogy szakadjon ki

tövestől, és gyökerezzen meg a tengerben, engedelmeskedne nektek.”

Legyetek jó szolgák!

7„Tegyük fel, hogy közületek valakinek van egy szolgája, aki szánt vagy

nyájat őriz. Amikor a szolga hazajön a mezőről, vajon azt mondja-e az ura

neki: »Igyekezz, ülj az asztalhoz!«? 8Nem azt mondja inkább: »Készíts nekem

vacsorát, vedd fel a kötényedet, és szolgálj ki, amíg eszem és iszom! Azután

majd te is vacsorázhatsz.« 9Talán megköszöni neki, hogy megtette a szolga,

amit parancsolt? 10Ezért ti is, miután mindazt megtettétek, amit parancsoltak nektek, ezt mondjátok majd: »Szolgák vagyunk, nem érdemlünk elismerést.

Hiszen csak azt tettük amit kellett.«”

Legyetek hálásak!

11Amikor Jézus Jeruzsálembe ment, Samária és Galilea közt haladt el.

12Bement az egyik faluba, és tíz leprással*találkozott ott. A leprások

megálltak a távolban, 13és onnan kiabáltak: „Jézus, Mester, segíts rajtunk!”

14Jézus ezt látva így szólt hozzájuk: „Menjetek, mutassátok meg magatokat

a papnak!”*

17:14 mutasd meg magad a papnak Mózes törvénye szerint a papnak kellett eldönteni és kimondani egy zsidóról, aki leprában szenvedett, hogy már megtisztult ebből a betegségből és jól van.

125

LUKÁCS 17:15–18:2

Azok el is indultak, és útközben meggyógyultak. 15A tíz közül az egyik,

amikor látta, hogy meggyógyult, visszajött. Hangosan dicsérte Istent.

16Azután arcra borult Jézus lábai előtt, és megköszönte neki, hogy meggyó-

gyította. Ez az ember pedig samáriai* volt. 17Jézus így szólt hozzá: „Nem

tízen gyógyultatok meg? Hol van a többi kilenc? 18Egyikük sem jött vissza,

hogy Istent dicsőítse, csak ez az idegen?” 19És azt mondta neki: „Kelj fel, és menj el! A hited meggyógyított téged.”

Isten királysága bennetek van

(Mt 24:23–28, 37–41)

20Egyszer a farizeusok* megkérdezték tőle, hogy mikor jön el Isten

királysága.

Erre ő így válaszolt: „Isten királysága nem úgy jön el, hogy a szemeitekkel

is láthatjátok. 21Az emberek nem mondhatják: »Itt van!«, vagy »Ott van!«

Mert Isten királysága bennetek van.”

22A tanítványaihoz pedig így szólt: „Eljön majd az idő, amikor szeretnétek

látni akár csak egyet is az Emberfiának* napjai közül, de nem fogtok látni.

23Amikor az emberek azt mondják: »Nézd, itt van!«, vagy »Ott van!«, ne

menjetek oda, és ne kövessétek őket!”

Jézus visszajövetele

24„Ahogyan a villám felvillan, és megvilágítja az eget az egyik sarkától a

másikig, úgy jön el az Emberfia* is azon a napon. 25De előtte sokat kell

szenvednie. Ez a nemzedék pedig meg fogja őt tagadni. 26Ami Nóé idejében

történt, ugyanaz fog megtörténni az Emberfiának idejében is. 27Mert az

emberek ettek, ittak, nősültek és férjhez mentek egészen addig, amíg Nóé be

nem szállt a bárkába. Akkor eljött az árvíz, és mindannyiukat elpusztította.

28Ugyanaz történik majd, mint ami Lót idején történt. Az emberek akkor is

ettek, ittak, vásároltak és eladtak, ültettek és építettek. 29Amikor viszont Lót kijött Sodomából*, tűz és kéneső hullott az égből, és mindannyiukat elpusztí-

totta. 30Ugyanez történik majd azon a napon is, amikor az Emberfia megjelenik.

31Azon a napon, ha valaki a háztetőn lesz, a holmija pedig a házban, ne

jöjjön le érte. Ha valaki a mezőn lesz, ne jöjjön vissza! 32Emlékezzetek Lót

feleségére*! 33Aki meg akarja menteni az életét, az elveszíti azt. De aki

elveszíti az életét, az megmenti azt. 34Mondom nektek: ha azon az éjszakán

ketten lesznek egy ágyban, az egyiket elviszik, a másikat otthagyják. 35Ha

két asszony őröl majd együtt, az egyiket elviszik, a másikat otthagyják.” 36*

37Azok pedig megkérdezték tőle: „Hol, Uram?”

Ő pedig így válaszolt: „Ahol a holttest van, oda gyűlnek a keselyűk*.”

Isten válaszol az övéinek

181Jézus egy történetet mondott a tanítványainak. Ezzel arra akarta

tanítani őket, hogy mindig imádkozniuk kell, és nem szabad feladniuk.

2Így szólt: „Egy városban volt egy bíró, aki nem félte Istent, és nem

17:32 Lót felesége Lót feleségének története Mózes első könyvében található 19:15–17, 26.

17:36 „Két férfi lesz majd a mezőn, az egyiket elviszik, a másikat otthagyják.” 17:37 keselyű vagy: sas — állati tetemekkel táplálkozó madarak.

LUKÁCS 18:3–21

126

érdekelte, hogy mit gondolnak róla az emberek. 3Élt abban a városban egy

özvegyasszony is, aki folyton a bíróhoz járt, és ezt kérte tőle: »Szolgáltass nekem igazságot az ellenfelemmel szemben!« 4A bíró egy ideig nem akarta

ezt megtenni, de végül ezt mondta magában: »Nem félem Istent és nem

érdekel, hogy mit gondolnak rólam az emberek. 5Mégis, mivel folyton zavar

engem ez az özvegyasszony, igazságot szolgáltatok neki, hogy ne járjon ide,

és ne fárasszon ki teljesen.«” 6Az Úr így folytatta: „Figyeljétek, mit mondott a hamis bíró!”

7Vajon Isten nem szolgáltat igazságot választottainak, akik éjjel — nappal

kiáltanak hozzá? Vagy talán várakoztatja őket? 8Mondom nektek: ő

igazságot fog szolgáltatni nekik, mégpedig gyorsan! De amikor az Emberfia*

visszajön, vajon talál-e hitet a földön?”

Ki igaz Isten előtt?

9El is mondott egy történetet azoknak, akik biztosak voltak abban, hogy

ők igazak, és a többieket lenézték. 10Így szólt hozzájuk: „Két ember ment

el a Templomba* imádkozni: egy farizeus* és egy vámszedő*. 11A farizeus

megállt, és így imádkozott magában: »Istenem, hálát adok neked, hogy

én nem vagyok olyan, mint a többi ember. Nem vagyok sem tolvaj, sem

csaló, sem házasságtörő. Nem vagyok olyan, mint ez a vámszedő.

12Hetente kétszer böjtölök*, és mindenemből beadom a tizedet.«

13A vámszedő*, aki távolabb állt, még a szemét sem emelte fel az égre.

Szomorúságában a mellét verte* és így imádkozott: »Istenem, könyörülj

rajtam, bűnösön!« 14Mondom nektek: ő megigazulva ment haza. A farizeus

pedig nem. Mert aki felemeli magát, az megaláztatik, de aki megalázza

magát, az felemeltetik.”

Ki léphet be Isten királyságába?

(Mt 19:13–15; Mk 10:13–16)

15Az emberek még kisgyermekeiket is odavitték hozzá, hogy megérintse

őket. Amikor ezt meglátták a tanítványok, rájuk szóltak. 16De Jézus

magához hívta a gyermekeket, és így szólt: „Engedjétek hozzám a kis-

gyermekeket! Ne akadályozzátok meg őket abban, hogy hozzám jöjjenek,

mert az ilyeneké Isten királysága! 17Igazán mondom nektek: ha valaki

nem úgy fogadja Isten királyságát, mint egy kisgyermek, nem fog

bemenni abba.”

A gazdag ember kérdése

(Mt 19:16–30; Mk 10:17–31)

18Egy zsidó vezető megkérdezte tőle: „Jó Tanító, mit tegyek, hogy

megkapjam az örök életet?”

19Jézus ezt mondta neki: „Miért nevezel engem jónak? Senki más nem jó,

csak Isten. 20Ismered a parancsolatokat: »Ne kövess el házasságtörést, ne ölj, ne lopj, ne tanúskodj hamisan, tiszteld apádat és anyádat!«”*

21Erre a férfi így felelt: „Ezeket fiatalkorom óta mind megtartottam.”

18:13 mellét verte Bűnbánatot kifejező gesztus. 18:20 idézet: 2Móz 20:12–16; 5Móz 5:16–20.

127

LUKÁCS 18:22–43

22Jézus pedig, amikor ezt meghallotta, így szólt hozzá: „Valami még

mindig hiányzik belőled: Add el minden vagyonodat, oszd szét a szegények-

nek, és kincsed lesz a mennyben! Azután pedig gyere, és kövess engem!” 23A

férfi, amikor ezt meghallotta, nagyon szomorú lett, mert nagyon gazdag volt.

24Amikor Jézus meglátta, hogy a férfi nagyon elszomorodott, így szólt:

„Milyen nehezen mennek be a gazdagok Isten királyságába! 25Könnyebb a

tevének egy tű lyukán átmenni, mint a gazdag embernek Isten királyságába

bemenni.”

Ki menekülhet meg?

26Amikor az emberek ezt meghallották, megkérdezték tőle: „Akkor hát ki

menekülhet meg?”

27Jézus így felelt: „Ami az embereknek lehetetlen, Istennek lehetséges.”

28Ekkor megszólalt Péter: „Látod, mi mindenünket elhagytuk, hogy

kövessünk téged!”

29Jézus így szólt hozzájuk: „Igazán mondom nektek: mindenki, aki

elhagyta a házát vagy feleségét, testvéreit, szüleit vagy gyermekeit Isten ki-rályságáért, 30a többszörösét kapja vissza még ebben a világban, a követke-

zőben pedig örök életet kap.”

Jézus fel fog támadni

(Mt 20:17–19; Mk 10:32–34)

31Azután félrehívta tizenkét tanítványát, és így szólt hozzájuk: „Figyeljetek rám! Elmegyünk Jeruzsálembe. Ott minden be fog teljesedni, amit a próféták* az Emberfiáról* megírtak. 32Az Emberfiát nem zsidó emberek* kezébe adják át.

Kigúnyolják, meggyalázzák, és leköpik őt. 33Végül megverik és megölik, de a

harmadik napon feltámad.” 34A tanítványok azonban semmit nem értettek

ebből, mert mindez el volt rejtve előlük, és nem tudták, hogy Jézus miről beszélt.

Jézus meggyógyít egy vakot

(Mt 20:29–34; Mk 10:46–52)

35Jézus Jerikó felé közeledett. Az út szélén egy vak ember ült és koldult.

36A vak ember hallotta, hogy sokan mennek el mellette, és megkérdezte,

hogy mi történik.

37Az emberek elmondták, hogy a názáreti Jézus jön arra.

38Erre a vak felkiáltott: „Jézus, Dávid Fia*! Segíts rajtam!”

39Ekkor azok, akik elől mentek, rászóltak, hogy maradjon csendben. Ő

azonban annál jobban kiabált: „Dávid Fia*! Segíts rajtam!”

40Jézus megállt, és megparancsolta, hogy vezessék oda hozzá a vakot.

Amikor a vak ember a közelébe ért, Jézus megkérdezte tőle: 41„Mit akarsz?

Mit tegyek érted?”

Ő így válaszolt: „Uram, szeretnék újra látni!”

42Jézus ezt mondta neki: „Láss! A hited megmentett téged.”

43A vak azonnal újra látott. Dicsőítette Istent, és követte Jézust. Mindenki, aki ezt látta, dicsérte Istent.

18:32 nem zsidó emberek Szó szerint „nemzeteknek”.

LUKÁCS 19:1–27

128

Zákeus

191Jézus megérkezett Jerikóba, és keresztülment a városon. 2Élt ott egy

Zákeus nevű ember. Fővámszedő* volt és nagyon gazdag. 3Szerette

volna látni, hogy ki Jézus. De mivel alacsony volt, nem látta őt a sok

embertől. 4Ezért előreszaladt, és felmászott egy vadfügefára, hogy lássa őt, mert Jézusnak arra kellett elmennie. 5Amikor Jézus odaért a fához, felnézett

rá. Azt mondta Zákeusnak: „Zákeus, gyere le gyorsan, mert ma a te

házadban kell megszállnom.”

6Zákeus lemászott, és örömmel fogadta őt a házában. 7Amikor látták ezt az

emberek, mindannyian így kezdtek morgolódni: „Bűnöshöz megy

vendégségbe!”

8De Zákeus felállt, és így szólt az Úrhoz: „Uram, a vagyonom felét a szegé-

nyeknek adom, és ha valaha becsaptam valakit, annak négyszer annyit

fizetek vissza.”

9Jézus erre így válaszolt: „Ma menekült meg a bűntől ez a család, mivel ez

az ember is Ábrahám* fia. 10Az Emberfia* pedig azért jött, hogy megkeresse

és megmentse azt, ami elveszett.”

Használd, amit Istentől kapsz!

(Mt 25:14–30)

11Amikor az emberek hallották ezt, Jézus még egy történetet mondott

nekik. Közel volt már ugyanis Jeruzsálemhez, és az emberek azt

gondolták, hogy Isten királysága hamarosan eljön. 12Így szólt tehát: „Egy

magasrangú ember távoli vidékre utazott, hogy ott királlyá koronázzák, és

u t á n a v i s s z a t é r j e n a h a z á j á b a . 13M a g á h o z h í v a t t a t í z s z o l g á j á t .

M i n d e g y i k ü k n e k a d o t t e g y z a c s k ó p é n z t . A z t m o n d t a n e k i k :

»Gazdálkodjatok ezzel a pénzzel, amíg vissza nem érkezem.« 14A

hazájában élő emberek azonban gyűlölték őt, ezért követséget küldtek a

távoli vidéken élőkhöz, és ezt üzenték: »Nem akarjuk, hogy ez az ember

legyen a királyunk!«

15Ők azonban mégis királlyá tették. Amikor hazatért, hívatta a szolgáit,

hogy megtudja, ki mennyi haszonra tett szert. 16Előállt az első szolga, és azt mondta: »Uram, a pénzeddel tíz másik zacskó pénzt szereztem.« 17Erre az

ura azt mondta: »Jól van, jó szolga! Hűséges voltál a kicsin, ezért tíz várost bízok rád.« 18Azután jött a második szolga, és azt mondta: »Uram, a

pénzeddel öt másik zacskó pénzt szereztem.« 19Ennek a szolgának pedig azt

mondta az ura: »Uralkodj ezért öt város fölött!« 20Ekkor jött a harmadik, és

ezt mondta: »Uram, itt a pénzed. Zsebkendőbe kötöttem, és félretettem.

21Féltem tőled, mert kemény ember vagy. Elveszed azt is, ami nem jár neked,

és ott is aratsz, ahol nem vetettél.« 22Az ura erre így válaszolt: »A saját

szavaid alapján ítéllek meg, gonosz szolga! Tudtad, hogy kemény ember

vagyok. Tudtad, hogy elveszem azt is, ami nem jár nekem, és ott is aratok,

ahol nem vetettem. 23Akkor miért nem tetted bankba a pénzemet, hogy

amikor visszajövök, kamattal együtt kapjam vissza?« 24A közelben állókhoz

pedig így szólt: »Vegyétek el tőle azt a zacskó pénzt, és adjátok annak,

akinek tíz zacskó pénze van!« 25Erre azok így szóltak: »De uram, annak már

van tíz zacskó aranya!« 26Az uruk így felelt: »Mondom nektek: akinek van,

az még többet kap. Akinek nincs, attól még azt is elveszik, amije van. 27Az

129

LUKÁCS 19:28–48

ellenségeimet pedig, akik nem akarták, hogy a királyuk legyek, hozzátok ide,

és öljétek meg őket előttem!«”

Jézus bevonul Jeruzsálembe

(Mt 21:1–11; Mk 11:1–11; Jn 12:12–19)

28Miután ezt elmondta, Jézus továbbment Jeruzsálem felé. 29Amikor

Betfagé és Betánia közelébe, az Olajfák hegyéhez* ért, előre küldte két

tanítványát. Ezt mondta nekik: 30„Menjetek be az előttetek levő faluba!

Amikor bementek, találtok ott egy megkötözött szamárcsikót, amelyen még

nem ült ember. Oldjátok el, és hozzátok ide! 31Ha valaki megkérdezi, hogy

miért oldjátok el, ezt mondjátok: »Az Úrnak szüksége van rá.«”

32A küldöttek elmentek, és mindent úgy találtak, ahogy Jézus elmondta

nekik. 33Amint a szamárcsikót eloldozták, a csikó gazdái megkérdezték

tőlük: „Miért oldjátok el?”

34Ők pedig így válaszoltak: „Az Úrnak szüksége van rá.” 35Elvitték a szamarat Jézushoz. Azután a kabátjaikat ráterítették a csikó hátára, és felültették rá Jézust.

36Amerre ment Jézus, az emberek leterítették elé kabátjaikat az útra.

37Amikor az Olajfák hegyének* lejtőjéhez közeledett, követőinek tömege

hangosan és örömmel dicsérni kezdte Istent azokért a csodákért, amelyeket

látott. 38Ezt kiáltották:

„Áldott a király, aki az Úr nevében jön!

Zsolt 118:26

Békesség a mennyben, és dicsőség a magasságban!”

39A tömegben volt néhány farizeus*, akik így szóltak Jézushoz: „Tanító,

szólj rá a tanítványaidra!”

40Ő azonban így felelt: „Mondom nektek: ha ők elhallgatnak, akkor a

kövek fognak kiáltani!”

Jézus megsiratja Jeruzsálemet

41Amikor közel voltak már Jeruzsálemhez, és Jézus meglátta a várost, sírni

kezdett érte. 42Így szólt: „Bárcsak felismerted volna ma, hogy mi hoz békét

számodra! De most már el van rejtve a szemed elől. 43Mert eljön az idő,

amikor ellenségeid barikádokat emelnek majd köréd. Körülvesznek, és

minden oldalról bekerítenek. 44A földig rombolnak le téged és itt élő gyer-

mekeidet. Kő kövön nem marad, mert nem ismerted fel azt az időt, amikor

Isten eljött hozzád, hogy megmentsen téged.”

Jézus a Templomban

(Mt 21:12–17; Mk 11:15–19; Jn 2:13–22)

45Ezután Jézus belépett a Templomba*, és elkezdte kizavarni onnan az

árusokat. 46Ezt mondta nekik: „Meg van írva: »Az én házam imádság háza

lesz.«* De ti »rablók barlangjává«* tettétek.”

47Ezután mindennap tanított a Templomban*. A főpapok*, a törvénytaní-

tók, és a nép idős vezetői pedig keresték az alkalmat, hogy megölhessék őt.

48De nem tudták, mit tegyenek, mert az emberek élvezettel hallgatták őt.”

19:46 idézet: Ézs 56:7. 19:46 idézet: Jer 7:11.

LUKÁCS 20:1–21

130

A zsidó vezetők egy kérdést tesznek föl Jézusnak

(Mt 21:23–27; Mk 11:27–33)

201Egyik nap Jézus a Templomban* tanított, és hirdette az örömhírt.

Odamentek hozzá a főpapok*, a törvénytanítók, és a nép idős vezetői.

2Megkérdezték tőle: „Mondd meg nekünk, milyen hatalommal teszed ezeket

a dolgokat! Ki adta neked ezt a hatalmat?”

3Jézus így válaszolt: „Én is kérdezek tőletek valamit, ti pedig válaszoljatok: 4 Az, hogy János bemerítette az embereket, Istentől volt, vagy az

emberektől?”

5Erre ők így beszélgettek egymás közt: „Ha azt válaszoljuk, hogy Istentől

volt, akkor megkérdezi majd: »Hát akkor miért nem hittetek neki?« 6Ha

viszont azt mondjuk, hogy az emberektől volt, akkor a nép megkövez

minket, mert meg vannak győződve, hogy János* próféta* volt.” 7Ezért azt

válaszolták, hogy nem tudják.

8Erre Jézus így szólt: „Akkor én sem mondom meg, hogy milyen

hatalommal teszem ezeket.”

Isten elküldi a Fiát

(Mt 21:33–46; Mk 12:1–12)

9Aztán egy történetet mondott az embereknek: „Egy ember szőlőt ültetett.

A szőlőskertet bérbe adta néhány munkásnak, ő pedig hosszú időre

elutazott. 10Amikor eljött a szüret ideje, elküldte egyik szolgáját a

munkásokhoz, hogy elkérje a részét a szőlőből. A munkások azonban

megverték a szolgát, és üres kézzel küldték vissza. 11Azután egy másik

szolgát is küldött a tulajdonos, de őt is megverték. Tiszteletlenül bántak vele, és üres kézzel küldték el. 12Végül egy harmadik szolgát is elküldött, de azt is bántották és kidobták. 13Ekkor így gondolkodott a szőlősgazda: »Mit tegyek?

Elküldöm egyetlen, kedves fiamat, őt talán tisztelni fogják.« 14De amikor a

munkások meglátták a fiút, így beszéltek maguk között: »Ő az örökös! Öljük

meg, így aztán a miénk lesz az örökség!« 15Ezzel kilökték őt a szőlőskertből, és megölték.

Mit tesz ekkor a szőlősgazda? 16Eljön, megöli a munkásokat, és másnak

adja a szőlőt.”

Amikor az emberek ezt meghallották, így szóltak: „Ennek soha nem

szabad megtörténnie!” 17De Jézus rájuk nézett, és így szólt: „Akkor mit jelent az Írásnak* ez a része:

»Az a kő, amit az építők megvetettek, lett a sarokkő*.«?

Zsolt 118:22

18Aki erre a kőre ráesik, darabokra törik, és akire ez a kő ráesik, szétmorzso-lódik.”

19A törvénytanítók és a főpapok* tudták, hogy a történetet róluk mondta,

ezért el akarták őt fogni, csak féltek az emberektől.

A zsidó vezetők megpróbálják csapdába csalni Jézust

(Mt 22:15–22; Mk 12:13–17)

20Ezután figyelték Jézust, és megfigyelőket küldtek utána, akik igaznak

tettették magukat. Az volt a tervük, hogy elfogják valami alapján, amit

mond, és átadják őt a helytartónak, akinek hatalma volt elítélni őt. 21Ezért a

131

LUKÁCS 20:22–44

megfigyelők így szóltak Jézushoz: „Tanító, tudjuk, hogy amit beszélsz és

tanítasz, igaz. Tudjuk, hogy nem vagy személyválogató, és amit Isten

dolgairól tanítasz, az is igaz. 22Mondd meg nekünk: Helyesnek tartod-e,

hogy adót fizessünk a császárnak*, vagy nem?”

2 3 Jézus ismerte gonosz szándékukat, ezért így szólt hozzájuk:

24„Mutassatok nekem egy ezüstpénzt!* Kinek a képe és írása van rajta?”

„A császáré*” — mondták azok.

25Erre ő így szólt hozzájuk: „Akkor adjátok meg a császárnak*, ami a

császáré! Istennek pedig azt, ami az Istené!”

26Így aztán mégsem tudták Jézust rajtakapni az emberek előtt annak

alapján, amit mondott. Megdöbbentek a válaszán, és elhallgattak.

Néhány szadduceus megpróbál csapdát állítani Jézusnak

(Mt 22:23–33; Mk 12:18–27)

27Eljött hozzá néhány szadduceus (a szadduceusok nem hisznek a feltáma-

dásban). Megkérdezték őt: 28„Tanító, Mózes* előírta nekünk, hogy ha

valakinek meghal a testvére, és annak volt felesége, de nem voltak gyermekei, akkor az életben maradt testvérnek el kell vennie az asszonyt feleségül. Majd gyermekeket kell adnia testvérének.* 29Volt hét fiútestvér. Az első megnősült, de meghalt úgy, hogy nem született gyermeke. 30Ekkor a második fiútestvér

vette el az asszonyt, 31aztán a harmadik, és így tovább, míg végül

mindannyian gyermekek nélkül haltak meg. 32Végül az asszony is meghalt.

33A feltámadáskor kinek lesz a felesége ez az asszony? Hiszen mind a hétnek

a felesége volt!”

34Jézus így szólt hozzájuk: „Az emberek, akik ebben a világban élnek,

megnősülnek és férjhez mennek. 35De azok, akiket méltónak találnak arra,

hogy az új világban éljenek, és feltámadjanak a halottak közül — nem

nősülnek, és nem mennek férjhez. 36És többé nem halhatnak meg, mert

olyanok, mint az angyalok. Ők Isten fiai, mivel a feltámadás fiai. 37De azt,

hogy a halottak feltámadnak, már Mózes* is említette a csipkebokorról szóló

történetben, amikor az Urat Ábrahám*, Izsák* és Jákób* Istenének* nevezte.

38Isten pedig nem a halottak Istene, hanem az élőké, mert őáltala mindenki él.”

39Néhány törvénytanító így válaszolt: „Jól mondtad, Tanító!” 40És senki

sem merte őt tovább kérdezgetni.

Krisztus Dávid Fia

(Mt 22:41–46; Mk 12:35–37)

41De ő így szólt hozzájuk: „Hogyan mondhatják azt a Krisztusról*, hogy

Dávid Fia*? 42Hiszen maga Dávid is ezt mondja a zsoltárokban:

»Így szólt az Úr az én Uramhoz:

Ülj a jobb oldalamra,

43

amíg ellenségeidet hatalmad alá nem vetem!«

Zsolt 110:1

44Ha tehát Dávid* Urának nevezte a Krisztust, hogyan lehet akkor Krisztus

Dávid fia?”

20:29 hogy … testvérének Lásd 5Móz 25:5. 20:37 Jákób Istene Ezek a szavak idézetek Mózes második könyvéből 3:6.

LUKÁCS 20:45–21:17

132

Figyelmeztetés a törvénytanítók ellen

(Mt 23:1–36; Mk 12:38–40; Lk 11:37–54)

45Miközben az egész nép hallgatta őt, így szólt tanítványaihoz:

46„Vigyázzatok a törvénytanítókkal! Szeretnek hosszú köntösben járni.

Szeretik, ha tisztelettel köszöntik őket a piacokon és a zsinagógákban*. A

vacsorákon szeretnek a főhelyeken ülni. 47De az özvegyek házát kirabolják.

Hosszan imádkoznak, hogy az emberek felfigyeljenek rájuk. Ezek az

emberek súlyosabb büntetést fognak majd kapni.”

Az igazi adomány

(Mk 12:41–44)

211Jézus felnézett, és látta, hogyan teszik a gazdagok a Templom*

perselyébe az ajándékaikat. 2Meglátott egy szegény özvegyasszonyt is,

aki két rézpénzt* dobott a perselybe. 3Ekkor így szólt: „Igazán mondom

nektek: ez a szegény özvegyasszony többet tett a perselybe, mint bárki más.

4Mert a gazdagok abból a pénzből adtak, amelyre nem volt szükségük, de ez

az özvegyasszony a szegénységéből adott oda mindent: az egész vagyonát.”

A Templom lerombolása

(Mt 24:1–14, Mk 13:1–13)

5Néhányan dicsérték a Templomot*, amelyet gyönyörű kövek díszítettek,

és az ajándékokat, amelyeket az emberek Istennek ajánlottak. Jézus azonban

így szólt:

6„Jönnek majd napok, amikor ezekből, amit itt láttok, kő kövön nem

marad, és minden elpusztul.”

7A tanítványok erre kérdezgetni kezdték: „Tanító, mikor történik meg

mindez? Milyen jel mutatja meg azt az időt, amikor ezek meg fognak

történni?”

8Ő pedig így válaszolt: „Vigyázzatok, félre ne vezessenek titeket! Mert

sokan jönnek majd az én nevemben, akik ezt mondják: »Én vagyok az!« és:

»Az idő közel!« De ti ne kövessétek őket! 9Ne féljetek, amikor háborúkról és

harcokról hallotok! Mert először ezeknek kell megtörténniük, de a vég nem

jön el azonnal.”

10Azután így folytatta: „Nemzet nemzet ellen és királyság királyság ellen

támad majd. 11Sokfelé lesznek nagy földrengések, és az embereknek nem

lesz mit enniük. Járványok lesznek, rettenetes dolgok történnek, és hatalmas

jelek lesznek majd az égen.

12De még mielőtt ezek megtörténnek, elfognak és üldözni fognak titeket.

Átadnak titeket a zsinagógák vezetőinek, börtönbe zárnak, királyok és

helytartók elé állítanak majd titeket miattam. 13De mindez alkalmat ad majd

nektek arra, hogy beszéljetek rólam. 14Ezért határozzátok el magatokban,

hogy nem aggódtok előre azon, hogy hogyan védjétek meg magatokat.

15Mert én adom nektek a szavakat és a bölcsességet. Azért, hogy olyan

dolgokat mondjatok, amire nem tud senki, aki ellenetek van, válaszolni vagy

azzal szembeszállni. 16Még a szüleitek, testvéreitek, rokonaitok és barátaitok is elárulnak titeket. Lesz olyan is köztetek, akit megölnek majd. 17Mindenki

21:2 rézpénz Fillér, a dénár 1/16 része (egy dénár a napszámos egy napi átlagbére volt).

133

LUKÁCS 21:18–22:2

gyűlöl majd titeket miattam. 18De egyetlen hajszálatok sem fog elveszni.

19Kitartó hittel megmentitek az életeteket.”

Jeruzsálem lerombolása

20„Amikor látjátok, hogy Jeruzsálemet hadseregek veszik körül, akkor

tudjátok, hogy közel van a pusztulása. 21Akkor azok, akik Júdeában vannak,

meneküljenek a hegyekbe. Akik a városban vannak, jöjjenek ki onnan. Akik

vidéken vannak, azok ne menjenek be a városba! 22Mert a büntetés napjai

ezek, hogy mindaz, amit megírtak, megtörténjen. 23Ezekben a napokban

szörnyű dolguk lesz a gyermeket váró és szoptató anyáknak. Nagy

nyomorúság lesz ezen a földön, és Isten haragja eljön a nép ellen. 24Karddal

ölik meg és fogságba viszik őket mindenféle nép közé. Jeruzsálemet nem

zsidó népek szállják meg, amíg csak le nem jár a nem zsidók ideje.”

Ne féljetek!

(Mt 24:29–31; Mk 13:24–27)

25„Jelek lesznek a napban, a holdban és a csillagokban. A föld népei

megijednek, és megrémülnek a tenger zúgásától és háborgásától. 26Az

emberek elájulnak a félelemtől és az aggodalomtól azok miatt, amik a világgal fognak történni. 27Akkor meglátják az Emberfiát*, amint hatalommal és nagy

dicsőséggel eljön a felhőkben. 28Amikor pedig ezek elkezdődnek, egyene-

sedjetek fel, és emeljétek fel a fejeteket, mert közeledik a szabadulás ideje!”

Az én beszédem örökké megmarad

(Mt 24:32–35; Mk 13:28–31)

29Aztán egy történetet mondott nekik: „Nézzétek meg a fügefát és az

összes többi fát! 30Amikor látjátok, hogy leveleik kihajtottak, már tudjátok, hogy közel van a nyár. 31Ugyanígy, amikor látjátok, hogy mindezek a dolgok

megtörténnek, tudjátok, hogy közel van már Isten királysága!

32Igazán mondom nektek: nem múlik el ez a nemzedék, amíg mindezek a

dolgok meg nem történnek. 33Az ég és a föld elmúlik, de az én beszédeim

soha nem múlnak el.”

Mindenkor legyetek készen!

34„Vigyázzatok, hogy ne nehezedjen el a szívetek mámortól, részegségtől

és az élet gondjaitól. Vigyázzatok, hogy az a nap ne érjen titeket váratlanul, mint egy csapda. 35Mert az a nap mindenkire eljön, aki a földön él.

36Legyetek mindig éberek, és imádkozzatok, hogy túléljétek az elkövetkező

eseményeket, és megállhassatok az Emberfia* előtt!”

37Jézus mindennap tanított a Templomban*. Esténként kiment az Olajfák

hegyére*, és ott töltötte az éjszakát. 38Az emberek korán reggel felkeltek, és siettek hozzá, hogy hallgassák őt a Templomban.

A zsidó vezetők Jézus megöletését tervezik

(Mt 26:1–5, 14–16; Mk 14:1–2, 10–11; Jn 11:45–53)

221Közeledett már a kovásztalan kenyerek ünnepe*, amit Pászkának*

neveztek. 2A főpapok* és törvénytanítók keresték a módját, hogyan

ölhetnék meg Jézust, mivel féltek az emberektől.

LUKÁCS 22:3–25

134

Júdás terve

3Akkor a Sátán belement Júdásba, akit Iskáriótesnek neveztek. Ő a tizenkét

apostol egyike volt. 4Júdás elment a főpapokhoz* és a templomőrség

vezetőihez, hogy megbeszélje velük, hogyan adhatná a kezükre Jézust. 5Ők

nagyon megörültek ennek, és megígérték, hogy pénzt adnak neki. 6Júdás

beleegyezett, és kereste az alkalmat, hogy akkor adhassa át nekik Jézust,

amikor nincs körülötte tömeg.

A pászkavacsora előkészítése

(Mt 26:17–25; Mk 14:12–21; Jn 13:21–30)

7Eljött a kovásztalan kenyerek napja, amikor feláldozták a pászkabárányt*.

8Jézus elküldte Pétert és Jánost, és ezt mondta nekik: „Menjetek, és

készítsétek el nekünk a pászkavacsorát, hogy megehessük!”

9Erre ők megkérdezték: „Hol akarod, hogy elkészítsük?”

Jézus pedig így válaszolt: 10„Ahogy beléptek a városba, találkoztok egy

emberrel, aki egy korsó vizet visz. Kövessétek őt abba a házba, ahová

bemegy, 11és mondjátok ezt a ház gazdájának: »A Tanító kérdezi; hol van a

vendégszoba, ahol tanítványaimmal megehetem a pászkavacsorát*?« 12Erre

ő mutat majd nektek egy nagy, berendezett szobát a felső emeleten. Ott

készítsétek el a vacsorát!”

13A tanítványok elmentek, és mindent úgy találtak, ahogy Jézus mondta.

Akkor elkészítették pászkavacsorát*.

Az úrvacsora

(Mt 26:26–30; Mk 14:22–26; 1Kor 11:23–25)

14Amikor eljött az idő, Jézus asztalhoz ült tanítványaival. 15Így szólt:

„Nagyon vágytam arra, hogy szenvedésem előtt veletek együtt ehessem meg

ezt a pászkavacsorát*. 16Mert mondom nektek: addig nem eszem újabb

pászkavacsorát, amíg mindez be nem teljesedik Isten királyságában.”

17Azután kezébe vett egy poharat, hálát adott, és ezt mondta: „Vegyétek,

és osszátok el egymás között! 18Mert mondom nektek: mostantól fogva nem

iszom bort addig, amíg el nem jön Isten királysága.”

19Azután kenyeret vett a kezébe, és hálát adott érte. Megtörte, odaadta tanítvá-

nyainak, és így szólt: „Ez az én testem, amelyet értetek adok oda. Ezt tegyétek az én emlékezetemre!” 20Miután ettek, kezébe vette a poharat is, és ezt mondta: „Ez a pohár az új szövetség, ami az én véremmel kezdődik, ami értetek ontatik ki.”*

Ki fog Jézus ellen fordulni?

21„De nézzétek, annak a keze, aki elárul engem, itt van az enyémmel

együtt az asztalon. 22Mert az Emberfia* meghal, ahogyan azt elrendelte Isten, de nagyon rossz lesz annak, aki elárulja őt!”

23A tanítványok pedig kérdezgetni kezdték egymástól, hogy ki lehet az,

aki ilyet tenne közülük.

Legyetek olyanok, mint a szolgák!

24Ezután vitatkozni kezdtek azon is, hogy ki a legnagyobb közülük.

25Jézus így szólt hozzájuk: „Más nemzetek királyai uralkodnak a népükön,

22:20 Néhány görög kéziratban a 19. vers utolsó része és a 20. vers nem szerepel.

135

LUKÁCS 22:26–45

és azokat, akik hatalmat gyakorolnak fölöttük, jótevőknek nevezik. 26De ti ne legyetek ilyenek! Hanem aki közöttetek a legnagyobb, olyan legyen, mint a

legfiatalabb, és aki vezet, olyan legyen, mint aki szolgál! 27Mert ki a

nagyobb? Aki az asztalnál ül, vagy az, aki kiszolgálja? Talán nem az, aki az

asztalnál ül? Én pedig olyan vagyok közöttetek, mint aki szolgál.

28De ti vagytok azok, akik mindeddig mellettem álltatok a nehézségek

idején is. 29Én rátok hagyom a királyságot, ahogyan rám hagyta az én

Atyám. 30Az asztalomnál fogtok enni és inni a királyságomban. Trónokon

fogtok ülni, és ítéletet tartotok Izráel* tizenkét törzse felett.”

Ne veszítsétek el a hiteteket!

(Mt 26:31–35; Mk 14:27–31; Jn 13:36–38)

31„Simon, Simon*, a Sátán elkért titeket, hogy kiválogasson, mint a

földműves a búzát. 32De én imádkoztam érted, hogy ne veszítsd el a hitedet.

Ezért amikor visszatérsz, erősítsd meg a testvéreidet!”

33De Simon Péter így szólt hozzá: „Uram, én kész vagyok veled menni a

börtönbe, és a halálba is!”

34Ám Jézus így szólt hozzá: „Mondom neked, Péter, mielőtt a kakas

megszólalna ma éjjel, háromszor tagadod le, hogy ismersz engem.”

Készüljetek fel a nehézségekre!

35Azután így folytatta: „Amikor elküldtelek titeket erszény, tarisznya vagy

saru nélkül, volt-e szükségetek még valamire?”

Ők pedig így feleltek: „Semmire.”

36Ekkor így szólt: „De most, akinek van erszénye, vegye magához a tarisz-

nyával együtt. Akinek nincs kardja, adja el a kabátját, és vegyen egyet!

37Mert mondom nektek: énrajtam kell beteljesednie ennek az Írásnak*:

»Gonosztevőnek mondták őt.«

Ézs 53:12

Igen, ezt rólam írták meg, és hamarosan be fog teljesedni.”

38A tanítványok ekkor így szóltak: „Nézd, Uram, itt van két kard!”

Ő pedig így válaszolt nekik: „Elég.”

Jézus imádkozásra szólítja fel az apostolokat

(Mt 26:36–46; Mk 14:32–42)

39Ezután szokása szerint elment az Olajfák hegyére*, tanítványai pedig

követték őt. 40Amikor odaért, így szólt a tanítványaihoz: „Imádkozzatok,

nehogy kísértésbe essetek!”

41Ezután távolabb ment tőlük, mintegy ötven méterre. Letérdelt, és a

következő szavakkal imádkozott: 42„Atyám, ha akarod, vedd el tőlem a

szenvedésnek ezt a poharát*! De ne az én akaratom legyen meg, hanem a

tiéd!” 43Ekkor egy angyal jelent meg neki a mennyből, és megerősítette őt.

44Jézus telve volt fájdalommal, és még kitartóbban imádkozott. Verítéke

földre hulló vércseppekhez hasonlított.* 45Amikor imáját befejezte, felállt, és 22:30 Izráel Eredetileg a zsidó népet jelentette, de ezt a nevet használják Isten embereinek összefoglaló neveként is. 22:31 Simon Simon másik neve Péter volt. 22:42 pohár Jézus a reá váró rossz dolgokról beszélt. Ezek vállalása olyan nehéz, mint például meginni egy pohár nagyon rossz ízű folyadékot. 22:44 Néhány görög kéziratban a 43. és a 44. vers nem szerepel.

LUKÁCS 22:46–67

136

visszament a tanítványokhoz. Látta, hogy azok bánatukban elaludtak.

46Ekkor így szólt hozzájuk: „Miért alszotok? Keljetek fel, és imádkozzatok,

nehogy kísértésbe essetek!”

Jézus elfogása

(Mt 26:47–56; Mk 14:43–50; Jn 18:3–11)

47Míg ezeket mondta, egy csoport ember jelent meg. Júdás vezette őket,

aki a tizenkét apostol egyike volt. Odament Jézushoz, hogy megcsókolja őt.

48Jézus azonban így szólt hozzá: „Júdás, te csókkal árulod el az

Emberfiát*?” 49Amikor a körülötte levők látták, hogy mi készül, megkérdez-

ték tőle: „Uram, odacsapjunk a kardunkkal?” 50Valamelyikük rácsapott a

főpap* szolgájára, és levágta annak jobb fülét.

51De Jézus azt mondta nekik: „Állj! Ennyi elég!”Megérintette a szolga

fülét, és meggyógyította őt.

52Azután így szólt a főpapokhoz*, a templomőrséghez és a nép idős

vezetőihez, akik érte jöttek: „Kardokkal és botokkal jöttök ellenem, mint

valami rabló ellen? 53Hiszen minden nap veletek voltam a Templomban*, és

nem próbáltatok elfogni! De eljött a ti órátok: a sötétség uralmának órája.”

Péter fél bevallani, hogy ismeri Jézust

(Mt 26:57–58, 69–75; Mk 14:53–54, 66–72; Jn 18:12–18, 25–27)

54Ekkor elfogták őt, elvezették, és elvitték a főpap* házába. Péter pedig

távolról követte őket. 55Később, amikor az emberek tüzet gyújtottak az udvar

közepén, és leültek, Péter is leült közéjük. 56Egy szolgálólány meglátta őt,

amint ott ült a tűz fényében. Közelebbről is megnézte, és így szólt: „Ez az

ember is vele volt.”

57De Péter letagadta, és azt mondta: „Asszony, nem ismerem őt!” 58Valamivel

később más is meglátta őt, és így szólt hozzá: „Te is közülük való vagy!”

De Péter így felelt: „Ember, nem vagyok közülük való!”

59Körülbelül egy óra múlva valaki más is ezt mondta: „Semmi kétség, ez

az ember is vele volt, hiszen ő is galileai.”

60De Péter így válaszolt: „Ember, nem tudom, miről beszélsz!”

Abban a pillanatban, amikor még beszélt, megszólalt a kakas. 61Az Úr

megfordult és ránézett Péterre. Péter visszaemlékezett, mit mondott neki

Jézus: „Háromszor tagadod le, hogy ismersz engem, mielőtt a kakas

megszólalna ma éjjel.” 62Ekkor Péter kiment, és keservesen sírt.

Az emberek kinevetik Jézust

(Mt 26:67–68; Mk 14:65)

63A férfiak pedig, akik Jézust fogva tartották, gúnyolni és verni kezdték őt.

64Bekötötték a szemét, és ezt kérdezgették: „Prófétálj, ki ütött meg!” 65Sok

egyéb dolgot is mondtak neki, hogy megsértsék.

Jézus a zsidó vezetők előtt

(Mt 26:59–66; Mk 14:55–64; Jn 18:19–24)

66Amikor reggel lett, összegyűltek a nép idős vezetői, a főpapok* és a tör-

vénytanítók. Jézust is odavezették eléjük. 67Így szóltak hozzá: „Ha te vagy a Krisztus*, mondd meg nekünk!”

137

LUKÁCS 22:68–23:21

De ő így felelt: „Ha megmondom, nem hiszitek el nekem, 68ha pedig én

kérdezlek titeket, nem válaszoltok. 69De mostantól kezdve az Emberfia* ott

ül majd a Mindenható Isten jobbján.”

70Erre azok megkérdezték: „Tehát te vagy az Isten Fia?” Ő pedig így felelt:

„Igazatok van, amikor azt mondjátok, hogy én vagyok.”

71Ők pedig ezt mondták: „Mi szükségünk volna még több bizonyítékra? A

saját fülünkkel hallottuk, hogy ő maga mondta ezt!”

Pilátus helytartó kihallgatja Jézust

(Mt 27:1–2, 11–14; Mk 15:1–5; Jn 18:28–38)

231Ezután az egész csoport elindult, és elvitték Jézust Pilátushoz. 2Ott így

kezdték el vádolni: „Erről az emberről megállapítottuk, hogy

félrevezeti népünket. Ellenzi, hogy adót fizessünk a császárnak*, és azt

mondja magáról, hogy ő maga Krisztus*, a király.”

3Pilátus megkérdezte tőle: „Te vagy a zsidók királya?”

Jézus pedig így válaszolt: „Úgy van, ahogy mondod.”

4Pilátus ekkor így szólt a főpapokhoz* és a néphez: „Semmi rosszat nem

találok ebben az emberben.”

5De azok újra és újra ezt mondták: „Júdea egész népét fellázítja a tanításai-

val, Galileától kezdve egészen idáig.”

Pilátus Heródeshez küldi Jézust

6Amikor Pilátus ezt hallotta, megkérdezte, hogy Jézus Galileából való-e.

7Amikor megtudta, hogy Heródes* hatósága alá tartozik, elküldte őt

Heródeshez. Heródes azokban a napokban szintén Jeruzsálemben volt.

8Amikor meglátta Jézust, nagyon megörült. Már évek óta szerette volna látni,

mivel hallott róla, és remélte, hogy Jézus tesz előtte néhány csodát. 9Sok kérdést feltett neki, de Jézus egyikre sem válaszolt. 10Az ott álló főpapok* és törvénytanítók hevesen vádolták őt. 11Heródes és katonái megvetően bántak vele.

Kigúnyolták, díszes ruhát adtak rá, majd visszaküldték őt Pilátushoz. 12Heródes és Pilátus ezen a napon kötöttek barátságot, mert ezelőtt ellenségek voltak.

Jézusnak meg kell halni

(Mt 27:15–26; Mk 15:6–15; Jn 18:39–19:16)

13Ekkor Pilátus összehívta a főpapokat*, a vezetőket és a népet. 14Így szólt

hozzájuk: „Ezt az embert azzal hoztátok ide, hogy félrevezeti a népet. Én

kikérdeztem őt, és semmi olyat nem találtam benne, ami bizonyítaná

vádjaitokat. 15Heródes* sem talált benne semmi rosszat, mert visszaküldte őt

hozzánk. Látjátok tehát, hogy semmit sem tett, amiért halált érdemelne.

16Ezért megkorbácsoltatom, és elengedem.” 17*

18Erre az egész nép kiabálni kezdett: „Öld meg ezt az embert! Barabbást

pedig engedd nekünk szabadon!” 19(Barabbás a városban történt lázadás és

gyilkosság miatt volt börtönben.)

20Pilátus újra szólt hozzájuk, mert ő szabadon akarta engedni Jézust. 21De

azok tovább kiabáltak: „Feszítsd meg! Feszítsd meg!”

23:17 Néhány kéziratban megtalálható a 17. vers is: „Ünnepek alkalmával ugyanis szabadon kellett engednie nekik egy foglyot.”

LUKÁCS 23:22–46

138

22Pilátus harmadszor is megszólalt: „De hát mi rosszat tett? Semmit sem

találtam benne, amiért halált érdemelne. Megbüntetem, és azután elengedem.”

23De a tömeg hangosan kiabálva követelte, hogy feszítsék keresztre Jézust.

Végül a kiáltozás győzött, 24és Pilátus úgy döntött, hogy teljesíti a kérésüket.

25Szabadon engedte azt az embert, akit kértek — aki lázadásért és gyilkos-

ságért volt börtönben —, Jézust pedig átadta nekik, hogy tegyenek vele, amit

akarnak.

Jézus keresztre feszítése

(Mt 27:32–44; Mk 15:21–32; Jn 19:17–27)

26Mialatt elvezették őt, megfogtak egy Cirénéből való, Simon nevű embert,

aki épp a mezőről jött. Rátették a keresztet, és kényszerítették, hogy vigye

Jézus után.

27Nagy tömeg követte Jézust, köztük néhány asszony is, akik jajgattak és

siratták őt. 28Jézus feléjük fordult, és így szólt hozzájuk: „Jeruzsálem leányai, ne engem sirassatok! Sirassátok inkább magatokat és a gyermekeiteket!

29Mert közelednek a napok, amikor az emberek azt mondják: »Boldogok

azok az asszonyok, akiknek nem lehetett gyermekük. Boldogok azok az

anyaméhek, amelyek nem szültek, és azok az emlők, amelyek nem tápláltak

gyermeket.« 30A hegyeknek azt mondják: »Essetek ránk!«, és a domboknak:

»Rejtsetek el minket!«* 31Mert ha a zöldellő fával ezt teszik, mit tesznek majd a szárazzal?”

32Jézussal együtt két bűnözőt is kivezettek, hogy megöljék őket. 33Amikor

megérkeztek arra a helyre, amelyet Koponya-helynek neveznek, ott keresztre

feszítették Jézust, és a két bűnözőt is. Az egyik bűnözőt a jobb oldalán, a

másikat pedig a bal oldalán feszítették keresztre. 34Jézus így szólt: „Atyám, bocsáss meg nekik, mert nem tudják, hogy mit tesznek!”

A katonák sorsot vetettek, és így osztották el a ruháit maguk között. 35A

tömeg ott állt, és nézte. A vezetők így gúnyolták őt: „Másokat megmentett.

Mentse meg magát is, ha ő a Krisztus*, Isten választottja!”

36A katonák is odamentek, és kigúnyolták. Ecetet kínáltak neki, 37és így

szóltak hozzá: „Ha te vagy a zsidók királya, mentsd meg magad!” 38Fölötte

pedig ez a felirat állt: „EZ A ZSIDÓK KIRÁLYA.”

39Az egyik bűnöző, aki mellette függött, így sértegette: „Hát nem te vagy a

Krisztus*? Mentsd meg hát magadat, és minket is!”

40De a másik bűnöző rászólt és ezt mondta neki: „Nem félsz Istentől? Te is

halálra vagy ítélve, ahogyan ő. 41Csakhogy a mi ítéletünk jogos, mert azt

kapjuk, amit megérdemeltünk. Ez az ember azonban semmi rosszat sem

tett.” 42Aztán így szólt: „Jézus! Emlékezz rám, amikor uralmad elkezdődik!”

43Jézus így válaszolt: „Mondom neked, ma együtt leszel velem a

Paradicsomban*.”

Jézus halála

(Mt 27:45–56; Mk 15:33–41; Jn 19:28–30)

44Déli tizenkét óra körül a nap eltűnt, és három óráig sötétség volt a

földön. 45A templom függönye* kettészakadt. 46Ekkor Jézus hangosan

23:30 idézet: Hós 10:8.

139

LUKÁCS 23:47–24:14

felkiáltott: „Atyám, a kezedbe helyezem az életemet.”* Amikor ezt

kimondta, meghalt.

47Amikor a százados látta, ami történt, Istent dicsőítette, és ezt mondta:

„Biztos, hogy igaz ember volt.”

48Mindazok pedig, akik az eseményre odagyűltek és látták mindazt, ami

történt, szomorúan távoztak. 49Jézus közeli barátai pedig, köztük az asszonyok is, akik Galileától idáig követték, távolabb álltak, és figyeltek mindent.

Arimátiai József

(Mt 27:57–61; Mk 15:42–47; Jn 19:38–42)

50Volt ott egy József nevű jó és igaz ember, a Főtanács tagja. 51Ő nem

értett egyet a tanács döntésével és azzal, amit tettek. A júdeai Arimátia

városából származott. Várta Isten királyságának eljövetelét. 52Ez az

ember elment Pilátushoz, és elkérte tőle Jézus testét. 53Levette a

keresztről, és vászonba tekerte. Egy sziklába vágott sírba* fektette,

amelyben addig még senki sem volt eltemetve. 54Péntek volt, közeledett a

szombat* napja.

55Az asszonyok, akik Galileától követték Jézust, most Józseffel mentek.

Látták a sírt*, és azt is, hogy hogyan helyezték bele Jézus testét. 56Azután

hazamentek, és illatszereket és balzsamokat készítettek.

A szombatot* pedig pihenéssel töltötték a parancsolat szerint.

Jézus feltámadásának híre

(Mt 28:1–10; Mk 16:1–8; Jn 20:1–10)

241A hét első napján korán reggel az asszonyok kimentek a sírhoz*, és

magukkal vitték az elkészített illatszereket is. 2A követ a sír bejáratától

elhengerítve találták. 3Bementek, de nem találták ott az Úr Jézus testét.

4Amint ott álltak tanácstalanul, hirtelen két ember jelent meg mellettük

fényes ruhában. 5Erre az asszonyok félelemmel telve arcra borultak. De az

angyalok így szóltak hozzájuk: „Miért keresitek az élőt a halottak között?

6Nincs itt. Feltámadt! Emlékezzetek, hogy mit mondott nektek még

Galileában: 7»Az Emberfiát* bűnösök kezére adják, megfeszítik, és a

harmadik napon feltámad.«” 8Ekkor az asszonyok visszaemlékeztek

Jézus szavaira.

9Visszatértek a sírtól*, és mindent elmondtak a tizenegy apostolnak és a

többieknek. 10Ott volt a Magdalai Mária, Johanna és Mária, Jakab anyja. Ők a

velük levő többi asszonnyal együtt elmondták mindezeket az apostoloknak.

11Az apostolok azonban bolondságnak tartották ezt, és nem hittek nekik.

12Péter mégis felállt, és elfutott a sírhoz. Benézett a sírba, de nem látott benne mást, csak a vászonlepedőket. Ekkor elment, és magában csodálkozott a

történteken.

Az emmausi úton

(Mk 16:12–13)

13Ugyanezen a napon két tanítvány egy Emmaus nevű faluba indult.

Emmaus tizenkét kilométerre volt Jeruzsálemtől. 14A tanítványok útközben

23:46 idézet: Zsolt 31:5.

LUKÁCS 24:15–39

140

azokról a dolgokról beszélgettek, amik történtek. 15Miközben beszélgettek és

vitatkoztak, maga Jézus lépett oda hozzájuk, és velük ment. 16De ők, mintha

homályos lett volna a szemük, nem ismerték fel Jézust. 17Jézus megkérdezte

tőlük: „Miről beszélgettek útközben?”

Erre azok megálltak. Arcuk nagyon szomorúnak tűnt. 18Az egyik, akit

Kleopásnak hívtak, ezt mondta neki: „Te volnál az egyetlen Jeruzsálemben,

aki nem tudja, mi történt ott ezekben a napokban?”

19Jézus megkérdezte: „Mi történt?”

Azok így feleltek: „A názáreti Jézusról beszéltünk. Ő a szavaival és a csele-

kedeteivel is megmutatta, hogy hatalmas próféta* Isten és az emberek előtt.

20Arról beszéltünk, hogy hogyan adták át a főpapjaink* és a vezetőink

halálos ítéletre, és hogyan feszítették őt keresztre. 21Pedig mi abban reménykedtünk, hogy ő hoz szabadulást Izráel népének. Ma három napja, hogy

mindez történt. 22Ezen kívül néhány közülünk való asszony is megdöbben-

tett minket. Ma korán reggel kimentek a sírhoz*, 23de a testet nem találták

ott. Mikor visszajöttek, elmondták, hogy angyalok jelentek meg nekik, akik

azt mondták, hogy Jézus él. 24Ekkor a csoportunk néhány tagja elment a

sírhoz, és mindent úgy találtak, ahogyan az asszonyok elmesélték. De ők

sem látták őt.”

25Erre Jézus azt mondta nekik: „Milyen bolondok vagytok, és milyen

nehezen hiszitek el mindazt, amit a próféták* megmondtak! 26Nem kellett a

Krisztusnak* mindent elszenvednie azért, hogy dicsőséget szerezzen?” 27S

azzal Mózestől* kezdve a többi prófétán keresztül elmagyarázta nekik

mindazt, ami az egész Írásban* a Krisztusról szólt.

28Közben elérkeztek ahhoz a faluhoz, ahová indultak, Jézus pedig úgy tett,

mintha tovább akarna menni. 29De a tanítványok erősen kérlelték: „Maradj

velünk, hiszen mindjárt este van, és vége a napnak!” Erre Jézus bement a

faluba, hogy velük maradjon.

30Amikor asztalhoz ültek, megfogta a kenyeret, hálát adott érte,

megtörte, és odaadta nekik. 31Ekkor megnyílt a szemük, és felismerték

Jézust, de ő eltűnt előlük. 32Ők pedig így szóltak egymáshoz: „Hogy felfor-

rósodott a szívünk, amikor útközben beszélt hozzánk, és az Írásokat*

magyarázta!”

33Még abban az órában elindultak, és visszamentek Jeruzsálembe. Együtt

találták a tizenegy apostolt, és a többieket, 34akik ezzel fogadták őket:

„Valóban feltámadt az Úr! Megjelent Simonnak!”

35Ekkor a két tanítvány is elmondta, hogy mi történt velük az úton, és

hogy hogyan ismerték fel Jézust, amikor megtörte a kenyeret.

Jézus megjelenik a tanítványainak

(Mt 28:16–20; Mk 16:14–18; Jn 20:19–23; ApCsel 1:6–8)

36Miközben erről beszéltek, megállt közöttük Jézus, és így szólt hozzájuk:

„Békesség nektek!”

37De ők megrémültek és féltek, mert azt hitték, hogy kísértetet látnak. 38De

Jézus így folytatta: „Miért ijedtetetek meg, és miért kételkedtek? 39Nézzétek meg a kezemet és a lábamat! Valóban én vagyok az! Érintsetek meg, és

nézzetek ide! Egy kísértetnek sincs húsa, sem csontja, de amint látjátok,

nekem van.”

141

LUKÁCS 24:40–53

40S ezzel megmutatta nekik a kezét és a lábát. 41De azok örömükben még

mindig nem tudták elhinni mindezt, és csak csodálkoztak. Jézus

megkérdezte: „Van itt valami ennivalótok?” 42Erre adtak neki egy darab főtt

halat. 43Jézus fogta a halat, és a szemük láttára megette.

44Ezután így szólt hozzájuk: „Éppen erről beszéltem nektek, amíg veletek

voltam: Mindennek be kell teljesednie, amit megírtak rólam Mózes* törvé-

nyeiben, a próféták* könyveiben és a zsoltárokban.”

45Ezután megvilágosította az értelmüket, hogy megértsék az Írásokat*.

46Ezt mondta: „meg van írva az Írásokban: a Krisztusnak* meg kell halnia,

de a harmadik napon feltámad a halálból. 47Jeruzsálemtől kezdve minden

népnek hirdetni fogják, hogy változtassák meg gondolkodásukat és életüket,

és ezáltal a bűneik meg lesznek bocsátva. 48Ti vagytok erre a tanúk. 49Most

pedig elküldöm nektek, amit az én Atyám megígért. De a városban kell

maradnotok, amíg mennyei erőt nem kaptok.”

Jézus visszamegy a mennybe

(Mk 16:19–20; ApCsel 1:9–11)

50Ezután Jézus elvezette őket egészen Betániáig. Felemelte a kezét, és

megáldotta őket. 51Miközben áldotta őket, egyre távolodott tőlük, és

felvitetett a mennybe. 52A tanítványok leborulva imádták őt. Ezután nagy

örömmel visszamentek Jeruzsálembe. 53Minden idejüket a Templomban*

töltötték, és dicsérték Istent.

142

János

evangéliuma

Krisztus eljön erre a világra

11A világ kezdete előtt már létezett az Ige*. Az Ige Istennél volt, és Isten

volt az Ige. 2A világ kezdete előtt az Ige együtt volt Istennel. 3Minden

általa lett, és nélküle semmi nem jött létre. 4Benne volt az élet, és ez az élet volt az emberek világossága. 5A világosság* a sötétségben fénylik. A sötétség azonban nem győzte le a világosságot.

6Volt egy ember, akit Isten küldött. Jánosnak* hívták. 7Azért jött, hogy

tanúskodjon a világosságról, hogy minden ember, aki hallja őt, higgyen.

8Nem ő volt a világosság, hanem azért jött, hogy a világosságról beszéljen az embereknek. 9Az igazi világosság már készen volt arra, hogy megjelenjen, és

világosságot adjon minden embernek.

10Az Ige már a világon volt, és bár ez a világ általa lett, a világ mégsem

ismerte fel őt. 11A saját világába jött, de az övéi mégsem fogadták el.

12Azoknak azonban, akik elfogadták őt, jogot adott arra, hogy Isten

gyermekei legyenek. Mindazoknak, akik hisznek benne. 13Ők nem a

szokásos módon születtek, ahogyan a gyerekek szoktak születni, nem testi

vágyból, és nem férfi kívánságából, hanem Istentől születtek.

14Az Ige emberré lett, és közöttünk élt. Mi láttuk az ő dicsőségét, mint az Atya egyetlen Fiának dicsőségét. Ő telve volt kegyelemmel és igazsággal. 15János* róla tanúskodott, és ezt hirdette: „Róla beszéltem, amikor azt mondtam, hogy aki

utánam jön, nagyobb mint én, mert már előbb létezett, mint én.

16Ő telve volt kegyelemmel és igazsággal, és mindannyian sok áldást

kaptunk ebből. 17A Törvényt Mózesen* keresztül kaptuk, de a kegyelmet és

az igazságot Jézus Krisztus* által. 18Istent soha senki nem látta. Az egyetlen Fiú ismertette meg velünk milyen az Isten. Ő maga Isten és nagyon közel

van az Atyához.”

János Jézusról tanúskodik

(Mt 3:1–12; Mk 1:2–8; Lk 3:15–17)

19János* így tanúskodott, amikor a jeruzsálemi zsidó vezetők papokat és

lévitákat* küldtek hozzá, hogy megtudják, kicsoda ő.

20János* nem tagadta meg a választ, hanem nyíltan megmondta: „Nem én

vagyok a Krisztus*.”

21Ekkor megkérdezték tőle: „Hát akkor ki vagy? Talán Illés*?”

1:1 Ige A görögben „logos,” jelentése: valamilyen közlés, kapcsolatteremtés. Fordítható „üzenet”-

nek is. Itt Jézus Krisztust jelenti, akin keresztül Isten megmutatta és megismertette magát az emberekkel. Lásd még a 10, 14, 16. versekben is. 1:5 világosság Itt Krisztust jelenti, az Igét, aki megismertette az emberekkel Istent. Lásd még a 7. versben is.

143

JÁNOS 1:22–44

„Nem” — mondta János*.

„Te vagy a próféta*?”

De János így felelt: „Nem az vagyok.”

22Ekkor ezt kérdezték tőle: „Ki vagy? Mondd meg, hogy válaszolhassunk

azoknak, akik küldtek minket! Mit mondasz magadról?”

23János* Ézsaiás próféta* szavaival válaszolt:

„A pusztában kiáltó hang vagyok,

aki ezt mondja: ‘Készítsétek az Úr útját!’”

Ézs 40:3

24Ezeket az embereket a farizeusok* küldték. 25Tovább kérdezgették

Jánost*: „Ha nem vagy a Krisztus*, sem Illés*, sem pedig a próféta, akkor

miért meríted be az embereket*?”

26János* erre így válaszolt: „Én vízbe merítem be* az embereket. De van

közöttetek valaki, akit ti nem ismertek. 27Ő az, aki utánam jön, és én arra sem vagyok méltó, hogy a saruja szíját kioldjam.”

28Mindezek Betániában, a Jordán folyón túl történtek, ahol János*

bemerítette* az embereket.

29Másnap János* meglátta Jézust, amint feléje közeledett, és így szólt:

„Nézzétek, ő az Isten Báránya, aki elveszi az emberek bűneit! 30Ő az, akiről

azt mondtam, hogy utánam jön, mégis nagyobb nálam, mert már előttem is

létezett. 31Én nem ismertem őt, de eljöttem, hogy vízbe merítsem* az

embereket, azért hogy Izrael* megismerhesse őt.”

32–33Ezután János* így tanúskodott: „Láttam a Szent Szellemet*, amint leszállt a Mennyből, mint egy galamb, és megnyugodott rajta. Én magam nem ismertem

őt, de aki elküldött, hogy vízbe merítsem* az embereket, azt mondta nekem:

‘Akire látod, hogy leszáll a Szent Szellem, és megnyugszik rajta, ő az, aki majd Szent Szellembe merít be.’ 34Én pedig láttam, és tanúsítom, hogy ő az Isten Fia.”

Jézus első tanítványai

35Másnap is ott volt János* két tanítványával. 36Amikor látta, hogy arra jön

Jézus, így szólt: „Nézzétek, az Isten Báránya!”

37Amikor ezt a két tanítvány meghallotta, Jézus után indultak. 38Jézus

megfordult, és amikor látta, hogy követik, megkérdezte tőlük: „Mit akartok?”

Ők pedig így válaszoltak: „Rabbi (ez azt jelenti: Mester), hol laksz?”

39Jézus erre azt mondta: „Gyertek, és nézzétek meg!” Ők pedig vele

mentek, megnézték, hol lakik, és aznap vele maradtak. Körülbelül délután

négy óra volt akkor.

40A két tanítvány közül, akik hallották Jánost*, és követték Jézust, az egyik András volt, Simon Péter testvére. 41András azonnal megkereste testvérét,

Simont, és elmondta neki, hogy megtalálták a Messiást* (ez azt jelenti: Krisztus*).

42El is vitte Simon Pétert Jézushoz. Jézus ránézett, és ezt mondta: „Te

Simon vagy, Jóna fia. Kéfás lesz a neved.” Ez azt jeleni: Kőszikla*.

43Másnap Jézus el akart menni Galileába. Ekkor találkozott Fülöppel, és

így szólt hozzá: „Kövess engem!” 44Fülöp Bétsaidából, András és Péter

1:21 próféta Valószínűleg arra a prófétára gondoltak, akiről Mózes mondta (5Móz 18:15–19), hogy Isten majd el fogja küldeni. Lásd a 25. versben is. 1:42 Kőszikla A görög eredetiben: „Péter”, arám nyelven: „Kéfás”. Mindkettő azt jelenti „kőszikla”.

JÁNOS 1:45–2:15

144

városából való volt. 45Később Fülöp találkozott Nátánaéllel, és elmondta

neki: „Megtaláltuk azt, akiről Mózes* írt a Törvényben, és akiről a próféták*

is írtak, Jézust, József fiát, aki Názáretből való.”

46Nátánaél így válaszolt: „Jöhet-e valami jó Názáretből?”

Fülöp pedig azt mondta: „Gyere, és nézd meg!”

47Jézus látta, amint Nátánaél közeledett felé, és azt mondta róla:

„Nézzétek, itt van egy igazi Izraelita, akiben nincs semmi hamisság.”

48Ekkor Nátánaél megkérdezte: „Honnan ismersz engem?”

Jézus pedig így felelt: „Láttalak a fügefa alatt, mielőtt Fülöp idehívott.”

49Erre Nátánaél így válaszolt: „Rabbi, te vagy az Isten Fia, Izrael Királya!”

Jézus pedig megkérdezte:

50„Azért hiszel, mert azt mondtam, hogy láttalak a fügefa alatt? Ennél

nagyobb dolgokat is látsz majd.” 51És így folytatta: „Igazán mondom nektek:

látjátok majd, hogy megnyílik a Menny, és Isten angyalai felszállnak és

leszállnak az Emberfiára*.”

A kánai lakodalom

21A harmadik napon lakodalom volt a galileai Kánában. Jézus anyja is ott

volt. 2Jézust és a tanítványait is meghívták. 3Amikor elfogyott a bor, így

szólt Jézus anyja: „Nincs több boruk!”

4Erre Jézus ezt válaszolta: „Asszony, miért mondod ezt nekem? Nem jött

még el az én időm.”

5Anyja pedig így szólt a szolgákhoz: „Tegyetek meg mindent, amit

Jézus mond.”

6Volt ott hat, kőből készült víztartó, amit a zsidók a szertartásokon tisztálkodásra használtak.* Ezekbe egyenként két vagy három mérce* víz fért.

7Jézus megparancsolta a szolgáknak: „Töltsétek meg az edényeket vízzel!”

Ők pedig egészen teletöltötték.

8Azután Jézus azt mondta: „Merítsetek belőle, és vigyetek a násznagynak*!”

A szolgák így is tettek. 9A násznagy* megkóstolta a borrá változott vizet.

Ő nem tudta, honnan van a bor, de a szolgák, akik merítettek belőle, tudták.

Akkor a násznagy odahívta a vőlegényt, 10és azt mondta neki: „Mindenki a

legjobb bort szolgálja fel először, és amikor a vendégek már részegek, akkor

hozzák az olcsó bort. Te pedig a legjobbat mostanáig tartogattad!”

11Ez volt az első csoda, amit Jézus tett. Ez a galileai Kánában történt.

Megmutatta dicsőségét, és tanítványai hittek benne.

12Ezután Jézus Kapernaumba ment anyjával, testvéreivel és tanítványaival,

és ott maradtak néhány napig.

A Templom megtisztítása

(Mt 21:12–13; Mk 11:15–17; Lk 19:45–46)

13Közeledett már a zsidók ünnepe, a Pászka*, ezért Jézus felment

Jeruzsálembe. 14Látta, hogy a Templomban* marhákat, juhokat és

galambokat árulnak, és látta a pénzváltókat asztalaiknál. 15Ekkor kötélből

ostort font, és kizavarta őket a Templomból a juhokkal és a marhákkal

2:6 szertartásos tisztálkodás A zsidó vallási szokások szerint étkezés előtt, a Templomba való be-lépés előtt és egyéb különleges alkalmakkor szertartásosan kezet kellett mosni.

2:6 mérce Űrmérték, 12 liter.

145

JÁNOS 2:16–3:15

együtt. A pénzváltók pénzét szétszórta, és felborította asztalaikat. 16A ga-

lambárusoknak pedig ezt mondta: „Vigyétek ki innen ezeket! Ne csináljatok

piacot az én Atyám házából!”

17Ekkor a tanítványoknak eszébe jutott, hogy meg van írva:

„A te házad iránti szeretet eléget engem.”

Zsolt 69:10

18A zsidók azonban így szóltak: „Tegyél valami csodát! Ezzel bizonyítsd

be, hogy jogod van ilyeneket tenni!”

19Jézus így válaszolt nekik: „Romboljátok le ezt a templomot, és én három

nap alatt újra felépítem!”

20Erre a zsidók így feleltek: „Negyvenhat évig tartott, amíg ezt a

Templomot* felépítették! Te pedig három nap alatt építenéd fel?”

21De a templom, amiről Jézus beszélt, a saját teste volt. 22Miután feltámadt

a halálból, a tanítványok visszaemlékeztek mindarra, amit ekkor mondott, és

hittek az Írásban* és Jézus szavaiban.

23Amíg Jeruzsálemben volt az ünnepen, sokan hittek benne, mert látták a

csodákat, amelyeket tett. 24De Jézus nem bízott bennük, mert ismerte őket.

25Nem volt szüksége arra, hogy bárki bármit is mondjon neki az emberről,

mert tudta, mi van a szívükben.

Jézus és Nikodémus

31Volt a farizeusok* között egy ember, akit Nikodémusnak hívtak. A

zsidók egyik vezetője volt. 2Egy éjjel elment Jézushoz, és azt mondta neki:

„Rabbi*, tudjuk, hogy Istentől jött tanító vagy, mert senki nem tudja

megtenni azokat a csodákat, amelyeket te teszel, ha Isten nincs vele.”

3Jézus pedig így szólt hozzá: „Igazán mondom neked, ha valaki nem

születik újjá, nem láthatja meg Isten Királyságát.”

4Erre Nikodémus ezt kérdezte: „Hogyan születhet újjá az ember amikor már

öreg? Csak nem mehet vissza az anyja méhébe, hogy újból megszülessen?!”

5Jézus pedig így válaszolt: „Igazán mondom neked, ha valaki nem születik

újjá víz és Szent Szellem* által, nem mehet be Isten királyságába. 6Ami testtől született, az test, de ami Szent Szellemtől született, az szellem. 7Ne

csodálkozz, hogy azt mondtam: újjá kell születned! 8A szél arra fúj amerre,

akar. Hallod a hangját, de nem tudod, honnan jön, és hová tart. Így van ez

mindenkivel, aki a Szent Szellemtől született.”

9Nikodémus megkérdezte: „Hogy lehet ez?”

10Jézus pedig így felelt: „Te Isten népének* tanítója vagy, és mégsem tudsz

ezekről? 11Igazán mondom neked, mi arról beszélünk, amit tudunk, és azt

mondjuk el, amit láttunk, de ti nem fogadjátok el, amit mondunk. 12Földi

dolgokról beszéltem nektek, és nem hittetek. Hogyan fogjátok elhinni, ha

mennyei dolgokról beszélek? 13Senki sem ment fel a Mennybe, csak az, aki a

Mennyből jött le: az Emberfia*.

14Ahogyan Mózes* felemelte a kígyót a pusztában,* úgy kell az Emberfiát*

is felemelni, 15hogy aki hisz benne, annak örök élete legyen.

3:10 Isten népe Szó szerint: Izrael népe. 3:14 Ahogyan Mózes … pusztában Isten népét a pusztában mérges kígyók támadták meg. Akit megmartak, az hamarosan meghalt. Isten azt mondta Mózesnek, hogy készítsen rézkígyót, és emelje magasra egy rúdon. Aki felnézett a rézkígyóra, meggyógyult. Lásd 4Móz 21:4–9.

JÁNOS 3:16–4:4

146

16Mert úgy szerette Isten az embereket, hogy egyetlen Fiát adta, hogy aki

hisz a Fiúban, el ne vesszen, hanem örök élete legyen. 17Mert Isten nem azért küldte el a Fiát erre a világra, hogy elítélje az embereket, hanem azért, hogy megmentse őket általa. 18Aki hisz benne, nem kerül ítéletre. De aki nem hisz, már ítélet alatt van, mert nem hitt az Isten egyetlen Fiában. 19Az ítélet pedig ez: a világosság eljött az emberek közé, de azok jobban szerették a sötétséget, mint a világosságot, mert gonosz dolgokat tettek. 20Mindenki, aki gonosz

dolgokat tesz, gyűlöli a világosságot, és nem jön a világosságra, nehogy

kiderüljön, mit csinált. 21De aki az igazságot követi, kijön a világosságra. A világosság megmutatja, hogy Isten által tette ezeket a dolgokat.”

Jézus és Bemerítő János

22Jézus ezután tanítványaival együtt Júdeába ment. Ott maradt velük, és

bemerítette* az embereket. 23János* pedig Szálim közelében, Ainonnál

merítette be az embereket, mert ott bőven volt víz. Az emberek pedig

odajöttek Jánoshoz, és bemerítkeztek. 24Jánost ugyanis ekkor még nem

zárták börtönbe.

25Egyszer vita támadt János* néhány tanítványa és egy zsidó között a meg-

tisztulás szertartásáról.* 26El is mentek Jánoshoz, és így szóltak hozzá:

„Mester, az az ember, aki veled volt a Jordánon túl, és akiről beszéltél, most ő

is bemeríti* az embereket, és mindenki hozzá megy.”

27János* pedig így válaszolt nekik: „Semmit nem kaphat az ember, ha nem

a Mennyből adják neki. 28Ti magatok vagytok a tanúk arra, hogy

megmondtam: nem én vagyok a Krisztus*, hanem előtte küldtek el engem.

29Akinek menyasszonya van, az a vőlegény. A vőlegény barátja pedig csak

vár és figyel, és nagyon örül, amikor hallja a közeledő vőlegény hangját.

Ugyanúgy örülök most én is. 30A Krisztusnak növekednie kell, nekem pedig

kisebbé válnom.”

Aki a Mennyből jött

31„Aki Istentől jött, mindenkinél hatalmasabb. De aki a földről származik, az a földhöz tartozik, és földi dolgokról beszél. Aki a Mennyből jött, mindenkinél hatalmasabb. 32Ő arról beszél, amit látott és hallott, de amit mond, senki nem fogadja el. 33Aki pedig elfogadja azt amit mond, az elismeri, hogy Isten igaz.

34Akit Isten küldött, az Isten beszédeit mondja, és annak Isten a Szent

Szellemet* mérték nélkül adja. 35Az Atya szereti a Fiút, és mindent az ő kezébe adott. 36Aki hisz a Fiúban, annak örök élete van. Aki viszont nem engedelmeskedik a Fiúnak, annak nem lesz örök élete, és Isten haragja rajta marad.”

Jézus és a samáriai asszony

41A farizeusok* meghallották, hogy Jézus több tanítványt szerez és merít

be*, mint János*. 2Bár maga Jézus nem merítette be az embereket, hanem

csak a tanítványai. 3Mikor Jézus megtudta, hogy a farizeusok hallottak róla,

elment Júdeából, és újra visszament Galileába. 4Ehhez keresztül kellett

mennie Samárián.

3:25 megtisztulás szertartása A zsidó vallási szokások szerint étkezés előtt, a Templomba való be-lépés előtt és egyéb különleges alkalmakkor szertartásosan kezet kellett mosni.

147

JÁNOS 4:5–33

5Így jutott el egy samáriai* városba Sikárba. Ez közel volt ahhoz a földhöz,

amelyet Jákób* adott fiának, Józsefnek. 6Ott volt Jákób kútja. Jézus leült a kút mellé, mert elfáradt útközben. Dél felé járt az idő. 7Ekkor odajött egy

samáriai asszony, hogy vizet merítsen. Jézus így szólt hozzá: „Adj nekem

inni!” 8(A tanítványok bementek a városba, hogy ennivalót vegyenek.)

9A samáriai* asszony csodálkozva azt mondta: „Te zsidó vagy, és mégis

tőlem kérsz inni, amikor én samáriai asszony vagyok?” (A zsidók ugyanis

szóba sem álltak a samáriaiakkal.)

10Jézus azonban így válaszolt: „Ha ismernéd Isten ajándékát, és ha tudnád,

hogy ki az, aki ezt mondta neked: ‘Adj nekem inni!’, akkor te kértél volna

vizet tőlem. Én pedig élő vizet adtam volna neked.”

11Erre az asszony így szólt: „Uram, hiszen vödröd sincs, a kút pedig mély.

Hogyan veszel akkor élő vizet? Te sem lehetsz nagyobb, mint atyánk*,

Jákób*, 12aki ezt a kutat adta nekünk. Ő maga is ebből ivott, gyermekeivel és állataival együtt!”

13Jézus pedig így válaszolt neki: „Mindenki, aki ebből a vízből iszik, újra

megszomjazik. 14De aki azt a vizet issza, amit én adok, soha többé nem lesz

szomjas. Mert az a víz, amit én adok, forrássá lesz benne. Ebből a forrásból

pedig olyan víz folyik, amely örök életet ad.”

15Az asszony erre azt mondta: „Uram, add nekem azt a vizet, hogy többé

ne legyek szomjas, és ne kelljen idejönnöm vizet meríteni!”

16Jézus ekkor így szólt hozzá: „Menj, hívd el a férjedet, és gyertek vissza!”

17Az asszony így válaszolt: „Nincs férjem.”

Jézus pedig azt mondta: „Ez igaz, nincs férjed! 18Öt férjed volt, és akivel

most élsz, az sem a férjed! Igazat mondtál.”

19Az asszony erre így felelt: „Uram, látom, hogy próféta* vagy! 20A mi

atyáink* ezen a hegyen imádták Istent. Ti zsidók azonban azt mondjátok,

hogy Jeruzsálemben kell Istent imádni.

21Jézus így válaszolt neki: „Asszony, higgy nekem: eljön az idő, amikor nem

ezen a hegyen és nem is Jeruzsálemben imádják majd Istent. 22Ti samáriaiak*

azt imádjátok, akit nem ismertek, mi zsidók azonban ismerjük azt, akit

imádunk. Hiszen a zsidók közül való, aki a szabadulást hozza. 23De közel az

idő, és már itt is van, amikor az igazi imádók szellemben és igazságban

imádják majd az Atyát. Mert ilyen imádókat keres az Atya. 24Isten szellem,

ezért akik őt imádják, azoknak is szellemben és igazságban kell imádniuk őt.”

25Az asszony így válaszolt: „Tudom, hogy eljön a Messiás*, akit

Krisztusnak* neveznek, és amikor eljön, mindent elmond majd nekünk.”

26Ekkor Jézus így szólt hozzá: „Én vagyok az, aki veled beszélek.”

27Ebben a pillanatban megérkeztek a tanítványok. Nagyon meglepődtek,

amikor látták, hogy Jézus egy asszonnyal beszélget. De egyikük sem

kérdezte meg, hogy mit akart tőle, vagy miért beszélgetett vele.

28Az asszony otthagyta a vizeskorsóját, visszament a városba, és ezt

mondta: 29„Gyertek, nézzétek meg azt az embert, aki mindent elmondott

nekem, amit valaha tettem! Még az is lehet, hogy ő a Messiás*.” 30Erre az

emberek kimentek a városból Jézushoz.

31Ezalatt a tanítványok így biztatták Jézust: „Mester, egyél!”

32De ő így válaszolt nekik: „Van mit ennem, amiről ti nem tudtok.”

33Erre ők egymást kérdezgették: „Hozott neki valaki ennivalót?”

JÁNOS 4:34–5:5

148

34De Jézus azt mondta nekik: „Az én ételem az, hogy teljesítsem annak

akaratát, aki elküldött engem, és befejezzem azt a munkát, amivel megbízott.

35Amikor elvetitek a magot, azt mondjátok: ‘Még négy hónap, és aratunk.’

Én pedig azt mondom nektek: nyissátok ki a szemeteket, és nézzétek a

mezőket: már érettek az aratásra! 36Az arató megkapja a bérét, és az örök

életre gyűjti össze a termést, akkor együtt örül a vető és az arató. 37Igaz az a mondás: ‘Más a vető, és más az arató.’ 38Én azért küldtelek el titeket, hogy

betakarítsátok azt a termést, amiért nem ti dolgoztatok. Mert mások

dolgoztak vele, ti pedig learatjátok az ő munkájuk gyümölcsét.”

39Abban a városban sok samáriai* hitt Jézusban az asszony beszéde miatt,

aki ezt mondta nekik: „Mindent elmondott nekem, amit valaha tettem.”

40Amikor a samáriaiak megérkeztek Jézushoz, kérték, hogy maradjon velük.

Jézus ott is maradt két napig, 41és szavai miatt még többen hittek benne.

42Meg is mondták az asszonynak: „Most már nem a te szavaid miatt

hiszünk benne, hanem mert magunk is hallottuk, és tudjuk, hogy valóban ő

a világ Szabadítója.”

Jézus meggyógyítja egy tisztviselő szolgáját

(Mt 8:5–13; Lk 7:1–10)

43Két nap múlva Jézus elment onnan Galileába. 44(Bár maga Jézus is

megmondta, hogy a prófétát* nem tisztelik a saját hazájában.) 45Amikor

Galileába ért, mégis szívesen fogadták azok, akik szintén ott voltak

Jeruzsálemben az ünnepen, és látták mindazt, amit Jézus tett.

46Jézus újra elment a galileai Kánába, ahol a vizet borrá változtatta.

Kapernaumban élt egy királyi tisztviselő, akinek a fia beteg volt. 47Amikor

meghallotta, hogy Jézus Júdeából Galileába érkezett, elment hozzá.

Megkérte, hogy jöjjön, és gyógyítsa meg a fiát, aki haldoklott. 48Jézus azt

felelte: „Amíg nem láttok jeleket és csodákat, nem hisztek.”

49A királyi tisztviselő ezt válaszolta: „Uram, gyere, mielőtt meghal a

gyermekem!”

50Jézus ezt mondta: „Menj haza, a fiad élni fog!”

Ő pedig elhitte, amit Jézus mondott neki, és hazament. 51Útközben

találkozott a szolgáival, akik azzal a hírrel jöttek elé, hogy a fia él.

52Akkor megkérdezte őket, hogy mikor lett jobban a gyermek.

Ők pedig elmondták, hogy előző nap délután egykor múlt el a láza.

53Az apa visszaemlékezett, hogy Jézus pontosan abban az órában mondta

neki: „A fiad élni fog.” És hitt egész családjával együtt.

54Ez volt a második csoda, amit Jézus tett, miután Júdeából Galileába érkezett.

Jézus meggyógyít egy beteget a Betesda tavánál

51Ezek után Jézus felment Jeruzsálembe a zsidók ünnepére. 2Jeruzsálem-

ben a Juh-kapunál van egy medence, amit héberül Betesdának hívnak. A

medencének öt csarnoka van. 3Itt nagyon sok beteg feküdt, voltak köztük

vakok, sánták és bénák.* 4* 5Volt ott egy ember, aki már harmincnyolc éve

5:3 Egyes kéziratok még hozzáfűzik: „… akik mind arra vártak, hogy megmozduljon a víz.”

5:4 Csak néhány kevésbé fontos kéziratban található meg: „Időnként ugyanis leszállt a tóra az Úr angyala, felkavarta a vizet, és aki ilyenkor elsőként lépett a tóba, az meggyógyult, bármilyen betegségben szenvedett is.”

149

JÁNOS 5:6–30

beteg volt. 6Jézus látta, hogy ott fekszik. Tudta, hogy milyen régóta beteg, és megkérdezte tőle: „Meg akarsz gyógyulni?”

7Erre a beteg így felelt: „Uram, nincs senki, aki segítene bevinni a medencébe, amikor a víz felkavarodik. Mire odaérek, mindig valaki más lép be előttem.”

8Ekkor Jézus ezt mondta: „Kelj fel, fogd az ágyadat, és járj!” 9Az ember

pedig azonnal meggyógyult, felvette az ágyát, és járni kezdett.

Aznap szombat* volt, 10ezért a zsidók így szóltak a meggyógyított emberhez:

„Szombat van, a Törvény szerint nem szabad felvenned az ágyadat.”

11Erre ő ezt válaszolta: „Aki engem meggyógyított, az mondta, hogy

vegyem fel az ágyamat, és járjak.”

12A zsidók megkérdezték tőle: „Ki az az ember, aki azt mondta neked,

hogy vedd fel az ágyadat, és járj?”

13De a meggyógyított ember nem tudta, ki volt az, mert Jézus eltűnt a

tömegben.

14Később Jézus találkozott vele a Templomban*, és így szólt hozzá: „Most

meggyógyultál, de többé ne vétkezz, nehogy valami rosszabb dolog

történjen veled!”

15Az ember elment, és megmondta a zsidóknak, hogy Jézus volt az, aki

meggyógyította.

16Ezért a zsidók üldözni* kezdték Jézust, mivel mindezt szombaton* tette.

17Jézus így szólt hozzájuk: „Az én Atyám mindig dolgozik, ezért nekem is

dolgoznom kell.” 18Emiatt azután még inkább meg akarták ölni, mert

nemcsak megtörte a szombatot*, hanem a saját Atyjának nevezte Istent, s így

egyenlővé tette magát vele.

Jézus isteni hatalma

19Jézus így válaszolt nekik: „Igazán mondom nektek: a Fiú önmagától

semmit sem tehet, csak azt, amit lát az Atyától. Mert amit az Atya tesz, azt teszi a Fiú is. 20Az Atya szereti a Fiút, és mindent megmutat neki, amit tesz. Még

nagyobb dolgokat is mutat majd neki, hogy ti csodálkozzatok. 21Mert ahogyan

az Atya feltámasztja a halottakat, és életet ad nekik, ugyanúgy a Fiú is életet ad azoknak, akiknek akar. 22Az Atya senkit sem ítél el. Az ítéletet átadta a Fiúnak, 23azért, hogy mindenki ugyanúgy tisztelje a Fiút, mint ahogyan az Atyát

tisztelik. Aki nem tiszteli a Fiút, az nem tiszteli az Atyát sem, aki a Fiút elküldte.

24Igazán mondom nektek: aki hallja a szavaimat, és hisz abban, aki elküldött

engem, annak örök élete van, és nem ítélik el, mert már átment a halálból az

életre. 25Igazán mondom nektek: eljön az idő, és már itt is van, amikor a halottak meghallják az Isten Fia hangját, és mindenki aki meghallja, élni fog. 26Ahogyan az Atya az élet forrása, ugyanúgy a Fiúnak is megadta, hogy az élet forrása

legyen. 27Az Atya hatalmat adott neki, hogy ítélkezzen az emberek fölött, mert Ő az Emberfia*. 28Ne csodálkozzatok ezen. Eljön az idő, amikor mindazok, akik a sírban* vannak, meghallják a Fiú hangját, 29és kijönnek a sírból. Akik jót tettek, az életre támadnak fel, akik pedig rosszat, azok ítéletre támadnak fel.

Jézusról tanúskodnak a tettei, az Atya és az Írások

30Én magamtól semmit nem tehetek. Úgy ítélek, ahogyan az Atyától

hallom. Az én ítéletem igazságos, mert nem azt teszem amit én akarok,

hanem azt teszem, amit az akar, aki elküldött engem.

JÁNOS 5:31–6:13

150

31Ha saját magamról tanúskodnék*, az én tanúskodásom nem lenne igaz.

32De van valaki, aki tanúskodik rólam, és én tudom, hogy amit ő mond, az igaz.

33Ti elküldtétek az embereket Jánoshoz*, és ő az igazságról beszélt.

34Nekem azonban nincs szükségem arra, hogy az emberek tanúskodjanak*

rólam. Azért mondom ezeket, hogy megmeneküljetek. 35János olyan volt,

mint egy égő és világító fáklya*, de ti elhatároztátok, hogy csak rövid ideig akarjátok az ő világosságát élvezni.

36Az én tanúskodásom azonban erősebb, mint Jánosé*, mert azok a dolgok,

amelyekkel az Atya megbízott, és amelyeket teszek, bizonyítják hogy az

Atya küldött engem. 37Sőt az Atya maga is, aki engem elküldött, tanúskodott

rólam. Ti soha nem hallottátok a hangját, és nem láttátok az arcát, 38és nem is marad bennetek az ő üzenete, mert nem hisztek abban, akit ő elküldött.

39Azért tanulmányozzátok az Írásokat*, mert azt hiszitek, hogy azok által

kaptok örök életet. Pedig ezek is rólam tanúskodnak. 40Mégsem akartok

hozzám jönni, hogy életetek legyen.

41Nem keresem az emberektől jövő dicséretet. 42Ismerlek titeket, és tudom,

hogy nincs meg bennetek Isten szeretete. 43Én az Atyám nevében jöttem,

mégsem fogadtok el. De ha valaki más a saját nevében jönne, azt elfogadná-

tok. 44Hogyan is tudnátok hinni? Egymástól szívesen fogadjátok a dicséretet,

de azt a dicséretet, ami az egyetlen Istentől jön, nem keresitek. 45Ne

gondoljátok, hogy én foglak vádolni benneteket az Atyánál! Maga Mózes*

vádol majd titeket, akiben reménykedtetek. Mert ha Mózesnek hinnétek,

46nekem is hinnétek, mert ő rólam írt. 47Ha pedig Mózes írásainak nem

hisztek, hogyan hinnétek annak, amit mondok?”

Jézus enni ad több, mint ötezer embernek

(Mt 14:13–21; Mk 6:30–44; Lk 9:10–17)

61Jézus ezután átkelt a Galileai-tó (Tiberiás-tó) túlsó partjára. 2Nagy tömeg követte, mert látták azokat a csodákat, ahogyan a betegeket meggyógyí-

totta. 3Jézus felment egy hegyre, és ott leült tanítványaival együtt. 4Ekkor már közel volt a zsidók Pászka ünnepe*.

5Amikor Jézus körülnézett és látta, hogy nagy tömeg közeledik feléjük,

megkérdezte Fülöptől: „Honnan vegyünk elég kenyeret, hogy mindannyian

ehessenek?” 6(De ezt csak azért kérdezte tőle, hogy próbára tegye, mert ő

már tudta, mit fog tenni.)

7Fülöp pedig így válaszolt: „Még kétszáz ezüstpénzért* sem tudnánk venni

annyi kenyeret, hogy elég legyen, és mindenki kapjon belőle egy kicsit.”

8Ekkor megszólalt egy másik tanítvány, András, Simon Péter testvére:

9„Van itt egy kisfiú, akinél van öt árpakenyér és két hal, de mi az ennyi

embernek?”

10Jézus ekkor azt mondta a tanítványoknak: „Ültessétek le az embereket!”

(Nagy fű volt azon a helyen, le is ültek a férfiak, körülbelül ötezren.) 11Jézus pedig kezébe vette a kenyereket, hálát adott, és szétosztotta azok közt, akik ott ültek. Ugyanígy osztott nekik a halakból is, amennyit csak kértek.

12Amikor jóllaktak, így szólt Jézus a tanítványokhoz: „Gyűjtsétek össze a

megmaradt darabokat, hogy semmi ne vesszen kárba!” 13A tanítványok ösz-

szeszedték, és tizenkét kosarat töltöttek meg az öt árpakenyérből megmaradt

darabokkal.

151

JÁNOS 6:14–35

14Amikor az emberek látták a csodát, amit Jézus tett, ezt mondták:

„Biztosan ő az a próféta*, akinek el kellett jönnie erre a világra!”

15Jézus azonban tudta, hogy az emberek el akarják őt vinni, hogy királlyá

tegyék, ezért felment egyedül a hegyre.

Jézus a vízen jár

(Mt 14:22–27; Mk 6:45–52)

16Estefelé a tanítványok lementek a tóhoz, 17csónakba szálltak, és

elindultak a túlsó partra, Kapernaumba. Már besötétedett, de Jézus még

mindig nem jött vissza hozzájuk. 18Erős szél fújt, és a hullámok egyre

magasabbak lettek. Amikor már öt-hat kilométerre voltak a parttól,

19meglátták Jézust, aki a vízen járva a hajó felé közeledett. A tanítványok

nagyon megijedtek. 20Jézus azonban így szólt hozzájuk: „Én vagyok, ne

féljetek!” 21A tanítványok örömmel felvették Jézust a csónakba, és rögtön

ezután partot értek ott, ahová tartottak.

Az emberek keresik Jézust

22Másnap a túlsó parton maradt tömeg észrevette, hogy a tanítványok

elmentek a partnál levő egyetlen csónakkal, Jézus azonban nem ment velük.

23Ugyanakkor néhány Tibériásból érkező csónak kikötött nem messze attól a

helytől, ahol a kenyeret ették, miután Jézus hálát adott. 24Amikor az emberek látták, hogy sem Jézus, sem a tanítványok nincsenek ott, ők is csónakba

szálltak, és Kapernaumba mentek, hogy megkeressék Jézust.

Jézus, az élet kenyere

25Amikor megtalálták a túlsó parton, megkérdezték tőle: „Mester, mikor

jöttél ide?”

26Jézus ezt válaszolta: „Igazán mondom nektek: nem azért kerestek engem,

mert csodákat láttatok, hanem mert ettetek a kenyérből, és jóllaktatok. 27De

ne a romlandó ételért fáradozzatok, hanem azért az ételért, amely

megmarad, és örök életet ad! Ezt az Emberfia* adja majd nektek, mert őt fel-

hatalmazta erre az Isten.”

28Ekkor azok megkérdezték: „Mit csináljunk, hogy Istennek tetsző

dolgokat tegyünk?”

29Jézus pedig így felelt: „Az az Istennek tetsző dolog, hogy hisztek abban,

akit ő elküldött!”

30Erre ők megkérdezték: „És te milyen csodát mutatsz nekünk, hogy

miután láttuk, higgyünk neked? Mit teszel? 31Atyáink* mannát* ettek a

pusztában, ahogy meg van írva: ‘Mennyei kenyeret adott nekik enni.’”*

32Jézus pedig így válaszolt nekik: „Igazán mondom nektek: nem Mózes* volt

az, aki a mennyei kenyeret adta. Az én Atyám adja nektek az igazi mennyei

kenyeret. 33Mert Isten kenyere a Mennyből száll le, és életet ad a világnak.”

34Erre így kérték őt: „Uram, add nekünk mindig ezt a kenyeret!”

35Jézus pedig azt mondta nekik: „Én vagyok az a kenyér, amely életet ad.

Aki hozzám jön, nem éhezik meg soha, és aki bennem hisz, nem szomjazik

6:14 próféta Valószínűleg arra a prófétára gondoltak, akiről Mózes mondta, hogy Isten majd el fogja küldeni. Lásd 5Móz 18:15–19. 6:31 idézet: Zsolt 78:24.

JÁNOS 6:36–65

152

meg soha. 36Korábban már megmondtam nektek, hogy bár láttatok engem,

mégsem hisztek bennem. 37Akit nekem ad az Atya, mind hozzám jön, és aki

hozzám jön, azt nem küldöm el. 38Mert nem azért jöttem le a Mennyből,

hogy a saját akaratomat vigyem véghez, hanem annak akaratát, aki elküldött

engem. 39Az ő akarata pedig az, hogy azok közül, akiket nekem adott, senkit

ne veszítsek el, hanem feltámasszam őket mind az utolsó napon. 40Mert azt

akarja az én Atyám, hogy mindenkinek, aki látja a Fiút, és hisz benne, örök

élete legyen. Én pedig feltámasztom azokat az utolsó napon.”

41Ekkor a zsidók felháborodtak, mert azt mondta, hogy ő az a kenyér,

amely a Mennyből szállott le. 42Azt kérdezték: „Hát nem Jézus ez, József fia, akinek ismerjük apját és anyját? Hogyan mondhatja akkor most magáról,

hogy a Mennyből való?”

43De Jézus így felelt nekik: „Ne háborogjatok egymás közt! 44Senki nem jöhet

hozzám, ha nem vonzza őt az Atya, aki elküldött engem. Én pedig feltámasz-

tom azt az embert az utolsó napon. 45A próféták* is megírták: ‘Isten tanítja majd mindnyájukat.’* Mindenki, aki az én Atyámra hallgat, és tőle tanul, hozzám jön.

46Az Atyát senki nem látta, csak az, aki tőle való. Ő látta az Atyát. 47Igazán, mondom nektek: aki hisz, annak örök élete van. 48Én vagyok a kenyér, amely

életet ad. 49A ti atyáitok* mannát* ettek a pusztában, mégis meghaltak. 50De az, aki abból a kenyérből eszik, amely a Mennyből száll le, soha nem hal meg. 51Én vagyok az élő kenyér, amely a Mennyből szállt le. Aki ezt a kenyeret eszi,

örökké élni fog. A kenyér pedig az én testem, amit odaadok a világ életéért.”

52Ekkor a zsidók vitatkozni kezdtek egymással és ezt kérdezték: „Hogyan

adhatná oda nekünk a testét, hogy megegyük?”

53Jézus így válaszolt nekik: „Mondom nektek: ha nem eszitek az Emberfia*

testét, és nem isszátok a vérét, nem lesz élet bennetek. 54De aki eszi a

testemet, és issza a véremet, annak örök élete van, és én feltámasztom őt az

utolsó napon. 55Mert az én testem igazi étel, és a vérem igazi ital. 56Aki eszi a testemet, és issza a véremet, az bennem él, és én őbenne. 57Engem az élő

Atya küldött el, és én az Atya által élek. Ugyanígy, aki engem eszik, élni fog általam. 58Mert én nem olyan vagyok, mint az a kenyér, amit atyáink ettek.

Ők ették azt a kenyeret, mégis meghaltak. Én olyan kenyér vagyok, amely a

Mennyből jött le a földre. Aki ezt a kenyeret eszi, örökké élni fog.” 59Jézus mindezt a kapernaumi zsinagógában* mondta, amikor ott tanított.

Az örök élet beszéde

60Amikor ezt hallották, a tanítványok közül sokan ezt mondták: „Nehéz

tanítás ez! Ki tudja ezt elfogadni?”

61Jézusnak senki nem mondta, mégis tudta, hogy a tanítványok panasz-

kodnak a tanítás miatt. Ezért így szólt hozzájuk: „Ez a tanítás zavar titeket?

62Mi lenne akkor, ha látnátok, hogy az Emberfia* felmegy oda, ahol azelőtt

volt? 63A Szent Szellem* az, aki életet ad, a testnek semmi haszna. A szavak, amelyeket mondtam nektek a Szent Szellemtől valók, és életet adnak.”

64(Mert Jézus már kezdettől tudta, hogy kik azok, akik nem hisznek, és tudta, hogy ki az, aki el fogja őt árulni.) 65Így folytatta: „Ezért mondtam nektek:

senki nem jöhet hozzám, csak az, akinek az Atya megengedte.”

6:45 idézet: Ézs 54:13.

153

JÁNOS 6:66–7:23

66Emiatt a tanítványok közül sokan elfordultak tőle, és nem követték őt

tovább.

67Jézus ekkor megkérdezte a tizenkettőtől: „Talán ti is el akartok menni?”

68Simon Péter erre így válaszolt: „Uram, kihez mennénk? Örök élet

beszéde van nálad. 69Mi hisszük és tudjuk, hogy te vagy az Isten

Szentje.”

70Jézus így válaszolt: „Én választottalak ki benneteket, mind a tizenkettőt,

mégis van közöttetek egy ördög!”

71(Júdásról, az Iskariótes Simon fiáról beszélt, aki el akarta őt árulni, pedig ő is egy volt a tizenkettő közül.)

Jézus és testvérei

71Jézus ezután Galileát járta. Nem akart Júdeában maradni, mert a zsidó

vezetők meg akarták ölni. 2Közel volt már a zsidók sátoros ünnepe. 3Ezért

testvérei ezt mondták Jézusnak: „Menj el innen, és menj fel Júdeába, hogy az

ottani tanítványaid is láthassák, amiket teszel! 4Ha valaki azt akarja, hogy az emberek ismerjék őt, akkor nem tesz semmit titokban! Mivel te ilyenekre

vagy képes, mutasd meg magad az embereknek!” 5Mert még a testvérei sem

hittek benne. 6Jézus így válaszolt nekik: „Az én időm még nem jött el, nektek azonban minden idő alkalmas. 7Titeket nem gyűlölhet a világ, de engem

gyűlöl, mert megmondom az embereknek, hogy gonosz dolgokat csinálnak.

8Ti menjetek csak fel az ünnepre! Én azonban most még nem megyek fel,

mert az alkalmas idő még nem jött el számomra.” 9Miután ezt mondta nekik,

ott maradt Galileában.

10Amikor azonban testvérei elindultak az ünnepre, Jézus is felment, de

nem nyilvánosan, csak titokban. 11A zsidók keresték őt az ünnepen, és ezt

kérdezgették: „Hol van az az ember?”

12A tömegben is sokat suttogtak róla. Néhányan azt mondták: „Jó ember”.

Mások azonban azt mondták róla: „Nem jó ember, félrevezeti a népet”.

13De nyíltan senki nem beszélt róla, mert féltek a zsidó vezetőktől.

Jézus tanít a Templomban

14Az ünnepi hét közepén Jézus felment a Templomba*, és tanítani kezdett.

15A zsidók csodálkozva kérdezgették: „Hogyan ismerheti ilyen jól az Írást*,

hiszen nem is tanulta?”

16Jézus pedig így felelt nekik: „Amit tanítok, az nem az enyém, hanem azé,

aki elküldött engem. 17Ha valaki Isten akaratát keresi, az felismeri, hogy

Istentől van-e amit tanítok, vagy magamtól. 18Mert aki a magáét mondja, az

magának keres dicsőséget. De aki annak a dicsőségét keresi, aki elküldte őt,

az igaz, és nincs benne hamisság. 19Nem Mózes* adta nektek a Törvényt?

Mégsem tartja meg senki közületek. Miért akartok engem megölni?”

20Erre az emberek így feleltek: „Gonosz szellem* van benned! Ki akar

téged megölni?”

21Jézus így válaszolt: „Egyetlen csodát tettem szombaton*, és mindnyájan

csodálkoztok. 22Mózes* adta nektek a körülmetélés* törvényét. (Ez azonban

nem tőle származott, hanem őseitektől.) Ti engedelmeskedtek Mózes

Törvényének, és szombaton is körülmetélitek az embert. 23Ha pedig valakit

körülmetélhettek szombaton, úgy hogy ezzel nem sértitek meg Mózes

JÁNOS 7:24–44

154

Törvényét, akkor miért haragszotok rám, hogy egy embert teljesen meggyó-

gyítottam szombaton? 24Ne a látszat alapján ítéljetek! Inkább hozzatok

igazságos ítéletet!”

Jézus-e a Krisztus?

25Ekkor a jeruzsálemiek közül néhányan mondogatni kezdték: „Nem ő az,

akit meg akarnak ölni? 26De hiszen nyilvánosan beszél, és nem szólnak

ellene. Lehetséges, hogy a vezetők felismerték, hogy ő a Krisztus*?

27Csakhogy róla tudjuk, honnan származik, de amikor eljön a Krisztus, róla

senki nem tudja majd, hogy honnan származik!”

28Jézus pedig, mialatt a Templomban* tanított, hangosan így szólt:

„Ismertek engem, és tudjátok, honnan jöttem. De én nem magamtól jöttem.

Igaz az, aki engem elküldött. Ti nem ismeritek őt. 29Én azonban ismerem őt,

mert tőle jöttem, és ő küldött engem.”

30Ekkor az emberek el akarták fogni, de senki nem tudott kezet emelni rá,

mert még nem jött el az alkalmas idő, hogy megöljék őt. 31Sokan hittek

benne, és ezt mondták: „Ha eljön a Krisztus*, ő sem tesz majd több csodát,

mint ez az ember!”

A zsidó vezetők megpróbálják elfogni Jézust

32A farizeusok* meghallották, hogy ezeket suttogják Jézusról az emberek.

Ezért a főpapokkal* együtt templomőröket küldtek a Templomba*, hogy

Jézust elfogják. 33Jézus ekkor így szólt: „Még egy rövid ideig veletek leszek, azután visszamegyek ahhoz, aki elküldött engem. 34Ti pedig keresni fogtok,

de nem találtok meg, mert ahová én megyek, oda ti nem jöhettek.”

35Ekkor a zsidók így beszélgettek egymás közt: „Hová megy, ahol nem

találhatjuk meg? Talán a görög városokban élő népünkhöz, és a görögöket

akarja tanítani? 36Mit jelent az, hogy ‘keresni fogtok, de nem találtok meg’, és hogy ‘ahová én megyek, oda ti nem jöhettek’?”

Jézus a Szent Szellemről tanít

37Az ünnep utolsó, legfontosabb napján Jézus felállt, és hangosan így szólt:

„Ha valaki szomjas, jöjjön hozzám, és igyon! 38Aki hisz bennem, ahogyan az

Írás* mondja, annak belsejéből élő vizek folyói ömlenek!” 39Jézus ezt a Szent Szellemről* mondta, akit azok fognak kapni, akik benne hisznek. Isten ekkor

még nem küldte el a Szent Szellemet, mert Jézus még nem dicsőült meg*.

Az emberek vitatkoznak Jézusról

40Amikor ezt hallották, néhányan így kezdtek beszélni a tömegben: „Ez az

ember valóban próféta*!”

41Mások azt mondták: „Ő a Krisztus*!” Többen pedig így szóltak: „A

Krisztus nem Galileából jön el. 42Nem azt mondja az Írás*, hogy a Krisztus

Dávid* családjából származik, és Betlehemből jön majd, abból a városból,

ahol Dávid élt?” 43Emiatt ellentét támadt az emberek között. 44Néhányan el

akarták fogni, de senki sem merte megpróbálni.

7:40 próféta Valószínűleg arra a prófétára gondoltak, akiről Mózes mondta, hogy Isten majd el fogja küldeni. Lásd 5Móz 18:15–19.

155

JÁNOS 7:45–8:16

A zsidó vezetők nem hisznek Jézusban

45Az őrök ekkor visszamentek a főpapokhoz* és a farizeusokhoz*, akik

megkérdezték tőlük: „Miért nem hoztátok ide?”

46Az őrök így feleltek: „Még soha senki nem beszélt úgy, mint ő!”

47A farizeusok* ekkor így szóltak: „Csak nem bolondított meg titeket is?

48Nem látjátok, hogy a farizeusok és a főpapok* közül senki nem hisz

benne?! 49Bizony átkozott ez a tömeg, amely nem ismeri a Törvényt!”

50Ekkor megszólalt Nikodémus — az a farizeus*, aki korábban elment

Jézushoz —, és azt mondta: 51„A mi Törvényünk nem ítéli el az embert, amíg

meg nem hallgatták, és meg nem tudták, mit tett?”

52Erre a többiek így válaszoltak: „Talán te is Galileából jöttél? Nézz utána

az Írásokban*, és meglátod, hogy nem fogsz semmit találni Galileából

származó prófétáról*!”

53*Ezután pedig mind hazamentek.

A házasságtörő asszony

81Jézus felment az Olajfák hegyére*,2azután korán reggel ismét visszament a

Templomba.*. Az emberek mind köré gyűltek, ő pedig leült, és tanítani

kezdte őket. 3Az törvénytanítók és a farizeusok* behoztak egy asszonyt, akit

rajtakaptak, hogy házasságtörést* követett el. Középre állították, 4és így szóltak Jézushoz: „Mester, ezt az asszonyt rajtakapták házasságtörés közben. 5Mózes* a Törvényben megparancsolta nekünk, hogy az ilyen asszonyt kövezzük meg. Te

mit mondasz?” 6Ezt azért kérdezték, hogy próbára tegyék, és legyen mivel

vádolni őt. Jézus leguggolt, és az ujjával írni kezdett a földre. 7Mivel tovább kérdezgették, felállt, és azt mondta nekik: „Aki bűntelen közületek, az dobja rá az első követ!” 8Majd újra leguggolt, és tovább írt a földre.

9Amikor ezt meghallották, egymás után mind kimentek, kezdve az időseb-

bekkel, míg végül Jézus egyedül maradt a középen álló asszonnyal. 10Ekkor

Jézus felállt, és azt mondta neki: „Asszony, hol vannak a vádlóid? Senki nem

ítélt el téged?”

11Az asszony pedig így szólt: „Senki, Uram.”

Jézus így felelt: „Én sem ítéllek el. Menj el, és többé ne vétkezz!”

Jézus a világ világossága

12Később Jézus újra beszélni kezdett, és így szólt az emberekhez: „Én

vagyok a világ világossága. Aki engem követ, soha nem él sötétségben, mert

az a világosság lesz benne, amely életet ad.”

13Erre így szóltak hozzá a farizeusok*: „Te magadról tanúskodsz*, ezért

tanúságod nem érvényes!”

14Jézus így felelt: „Ha magamról tanúskodok*, akkor is érvényes a

tanúságom, mert tudom, honnan jöttem, és hová megyek. De ti nem

tudjátok, honnan jöttem, és hová megyek. 15Ti emberi mérték szerint ítéltek.

Én nem ítélek el senkit. 16De ha mégis ítélek, ítéletem igaz, mert nem

7:52 próféta Két korai görög kéziratban fordul elő a „próféta” szó. Azt jelenti, hogy „olyan pró-

féta, mint Mózes” — ami 5Móz 18:15-ben van megírva. Az ApCsel 3:22-ben és 7:37-ben ugyanez a szó a Messiást jelenti, akárcsak Jn 7:40-ben. 7:53 A legrégebbi és legjobb állapotban lévő görög nyelvű kéziratok nem tartalmazzák a 7:53–8:11 verseket.

JÁNOS 8:17–41

156

e g y e d ü l v a g y o k . Ve l e m v a n a z A t y a , a k i e l k ü l d ö t t e n g e m . 17A Törvényetekben pedig meg van írva, hogy két ember tanúskodása érvényes.

18Én önmagamról tanúskodok, és rólam tanúskodik az Atya is, aki engem

küldött.”

19Ekkor megkérdezték tőle: „Hol van az Atyád?”

Jézus így válaszolt: „Nem ismertek sem engem, sem Atyámat. mert ha

engem ismernétek, ismernétek Atyámat is.” 20Jézus mindezt a perselynél

mondta, amikor a Templomban* tanított, de senki nem fogta el, mert még

nem jött el az ideje.

Jézus az Atyától jött, és hozzá megy

21Azután ezt mondta nekik: „Én elmegyek, ti pedig keresni fogtok engem,

de bűnösen fogtok meghalni. Mert ahová én megyek, oda ti nem jöhettek.”

22Ekkor a zsidó vezetők egymást kérdezgették: „Talán meg akarja ölni

magát, hogy azt mondja: ‘Ahová én megyek, oda ti nem jöhettek’?”

23Jézus így folytatta: „Ti lentről származtok, én fentről származom. Ti ehhez a világhoz tartoztok. de én nem. 24Megmondtam nektek: bűnösen haltok

meg. Bizony, ha nem hiszitek, hogy ÉN VAGYOK*, akkor bűnösen haltok meg.”

25Ekkor azok megkérdezték tőle: „Akkor te ki vagy?”

Jézus így válaszolt: „Az, akinek már kezdettől mondom magamat. 26Sok

mindent mondhatnék rólatok, és elítélhetnélek titeket. De én azt mondom az

embereknek, amit attól hallottam, aki elküldött engem. És amit ő mond az igaz!”

27Azok pedig nem tudták, hogy az Atyáról beszélt. 28Jézus így folytatta:

„Amikor felemelitek az Emberfiát*, megtudjátok, hogy ÉN VAGYOK. Én semmit

nem teszek magamtól, hanem úgy mondom ezt, ahogyan az Atya tanított. 29Ő

küldött el engem, és ő velem van. Nem hagyott egyedül, mert én mindig azt

teszem, ami kedves neki.” 30Amikor ezt mondta, sokan hittek benne.

Az igazság megszabadít

31Ő pedig ezt mondta azoknak, akik hittek benne: „Ha engedelmeskedtek

a tanításomnak, valóban az én tanítványaim vagytok. 32Megismeritek majd

az igazságot, az igazság pedig megszabadít titeket.”

33Erre ők így feleltek: „Mi Ábrahám* gyermekei vagyunk, és soha nem

voltunk senkinek a szolgái. Hogyan mondhatod akkor, hogy megszabadulunk?”

34Erre Jézus így válaszolt: „Igazán mondom nektek: ha valaki bűnt követ

el, az a bűn szolgája. 35A szolga pedig nem marad örökre a családdal, de a

fiú örökre ott marad. 36Ezért ha a Fiú megszabadít titeket, akkor valóban

szabadok lesztek. Tudom, hogy Ábrahám* gyermekei vagytok, 37mégis meg

akartok ölni, mert nem tudjátok elfogadni a tanításomat. 38Én arról beszélek, amit Atyámtól láttam, és ti is azt teszitek, amit a ti atyátoktól hallottatok.”

39A zsidók erre így feleltek: „Ábrahám* a mi atyánk!” Jézus pedig így

válaszolt: „Ha valóban Ábrahám gyermekei volnátok, akkor olyan dolgokat

tennétek, mint Ábrahám. 40De ti meg akartok ölni engem, aki az igazságot

mondom nektek, amit Istentől hallottam. Ábrahám nem tett ilyet. 41Ti

azonban azt teszitek, amit atyátok.”

8:24 ÉN VAGYOK Ez úgy hangzik, mint Isten neve, amit ő maga mondott Mózesnek a 2Móz 3:14-ben. Lásd még 28, 58. versekben.

157

JÁNOS 8:42–9:4

Ők erre így válaszoltak: „Nem vagyunk mi törvénytelen gyermekek! Egy

atyánk van, az Isten!”

42Jézus így válaszolt nekik: „Ha Isten volna az atyátok, szeretnétek engem,

mert én Istentől jöttem, és most itt vagyok. Nem magamtól jöttem, ő küldött

el engem. 43Miért nem értitek, amit mondok? Mert nem fogadjátok el az én

tanításomat. 44Az ördög a ti atyátok, ti pedig örömmel teszitek meg azt, amit ő kíván. Ő kezdettől fogva gyilkos volt, és soha nem állt az igazság oldalán, mert nincs is benne semmi igazság. Amikor hazudik, akkor mutatja meg,

hogy valójában kicsoda, mert ő hazug, és a hazugság atyja. 45Mivel azonban

én az igazat mondom, nem hisztek nekem. 46Ki vádolhatna engem bűnnel

közületek? Ha pedig igazat mondok, miért nem hisztek nekem? 47Aki

Istentől van, az hallgat Istenre. Ti pedig azért nem hallgattok rá, mert nem

Istentől vagytok.”

Jézus és Ábrahám

48A zsidók erre azt kérdezték tőle: „Talán nincs igazunk, amikor azt

mondjuk, hogy samáriai* vagy, és gonosz szellem* van benned?”

49Jézus így válaszolt erre: „Nincs bennem gonosz szellem*, hanem

tisztelem az én Atyámat, de ti nem tiszteltek engem. 50Én nem a magam

dicsőségét keresem. Van valaki, aki keresi, és ő majd ítéletet mond.

51Igazán mondom nektek: ha valaki megtartja az én tanításomat, az nem

hal meg soha.”

52Erre a zsidók ezt mondták: „Most már tudjuk, hogy gonosz szellem* van

benned! Ábrahám* meghalt, a próféták* meghaltak, te pedig azt mondod: ha

valaki megtartja az én tanításomat, az nem hal meg soha. 53Nagyobb vagy

talán, mint atyánk Ábrahám? Ő meghalt, és a próféták is mind meghaltak.

Hát mit gondolsz, ki vagy te?”

54Jézus erre így válaszolt: „Ha magamat dicsőíteném, akkor a dicsőségem

nem érne semmit. Az én Atyám az, aki engem dicsőít. Őróla azt állítjátok,

hogy ő az Istenetek. 55Pedig soha nem ismertétek meg őt, én viszont

ismerem. Ha azt mondanám, hogy nem ismerem, ugyanolyan hazug lennék,

mint ti. De én ismerem őt, és engedelmeskedem annak, amit mond.

56Ábrahám*, a ti atyátok nagyon örült, hogy meglátja majd azt a napot,

amikor eljövök. Meg is látta, és nagyon örült.”

57Ekkor a zsidók azt mondták neki: „Még ötven éves sem vagy, és láttad

Ábrahámot*?”

58Jézus pedig így válaszolt nekik: „Igazán mondom nektek: mielőtt

Ábrahám* lett volna, ÉN VAGYOK.” 59Ekkor köveket kaptak föl, hogy

megdobálják, és így öljék meg, de Jézus eltűnt előlük, és kiment a

Templomból*.

Jézus meggyógyít egy vakon született embert

91Amikor Jézus továbbment, meglátott egy vakon született embert.

2Tanítványai megkérdezték tőle: „Mester, ki követett el bűnt, hogy vakon

kellett születnie, ő, vagy a szülei?”

3Jézus így felelt nekik: „Sem ő, sem pedig a szülei nem követtek el bűnt.

Azért született vakon, hogy Isten megmutassa rajta hatalmát. 4Amíg nappal

van, el kell végeznünk annak a munkáját, aki engem elküldött, mert ha eljön

JÁNOS 9:5–25

158

az éjszaka, senki sem dolgozhat. 5Amíg ezen a világon vagyok, én vagyok a

világ világossága.”

6Miután ezt mondta, a földre köpött, és sarat csinált vele. Rákente a vak

ember szemére, 7és azt mondta neki: „Menj el, és mosakodj meg a Siloám-

medencében!” (Ami azt jelenti: Küldött.) A vak ember elment, megmosako-

dott, és úgy jött vissza, hogy már látott.

8Ekkor a szomszédai és azok, akik előzőleg látták koldulni, ezt kérdezték:

„Nem ő az, aki itt szokott ülni és koldulni?”

9Néhányan azt mondták, hogy ő az, mások pedig azt, hogy nem ő, csak

hasonlít rá.

De a koldus megmondta: „Én vagyok az.”

10Erre ezt kérdezték tőle: „Hogyan gyógyult meg a szemed?”

11Ő pedig így válaszolt: „Egy Jézus nevű ember sarat csinált, rákente a

szememre, és azt mondta: ‘Menj el, és mosakodj meg a Siloám-medencében!’

Én pedig elmentem, megmosakodtam, és most látok.”

12Erre az emberek megkérdezték tőle: „Hol van az az ember?”

Ő pedig azt mondta: „Nem tudom.”

A zsidó vezetők kihallgatják az embert, akit Jézus meggyógyított

13Ekkor ezt az embert, aki nemrég még vak volt, elvitték a farizeusokhoz*.

14Az a nap pedig, amikor Jézus sarat csinált, és meggyógyította a vak ember

szemét, szombat* volt. 15A farizeusok is megkérdezték a vakon született

embert, hogy, hogyan gyógyult meg.

Ő pedig így felelt nekik: „Sarat kent a szememre, lemostam és most látok.”

16Erre néhány farizeus* azt mondta: „Az az ember nem Istentől való, mert

nem tartja meg a szombatot*.”

De mások azt mondták: „Hogyan tehetne egy bűnös ilyen csodákat?” Így

azután vita támadt köztük.

17Ekkor újból a vakon született emberhez fordultak és megkérdezték tőle:

„Hát te mit mondasz róla most, hogy meggyógyította a szemedet?”

Ő pedig így felelt: „Az az ember próféta*.”

18A zsidó vezetők azonban nem hitték el, hogy vak volt, és később

gyógyult meg a szeme. Ezért odahívták a szüleit, és 19megkérdezték tőlük:

„Ez a ti fiatok, akiről azt mondjátok, hogy vakon született? Akkor hogyan

lehetséges, hogy most lát?”

20A szülők pedig így válaszoltak: „Azt tudjuk, hogy ő a fiunk. Azt is

tudjuk, hogy vakon született, 21de hogy most hogyan lát, azt nem tudjuk. És

hogy ki gyógyította meg a szemét, azt sem tudjuk. Tőle kérdezzétek meg,

elég nagy már ahhoz, hogy el tudja mondani!” 22A szülei pedig azért

mondták ezt, mert féltek a zsidó vezetőktől. Azok ugyanis már

megegyeztek abban, hogy ha valaki Krisztusnak* mondja Jézust, azt ki kell

tiltani a zsinagógából*. Ezért mondták tehát a szülei: 23„Elég nagy már, tőle kérdezzétek meg!”

24Ekkor a zsidó vezetők másodszor is magukhoz hívatták a korábban vak

embert, és azt mondták neki: „Adj dicsőséget Istennek az által, hogy

megmondod az igazat! Mi tudjuk, hogy az az ember bűnös.”

25Ekkor a meggyógyult ember így felelt: „Én nem tudom, hogy bűnös-e

vagy sem, de egyet tudok: vak voltam, most pedig látok.”

159

JÁNOS 9:26–10:10

26Erre újra megkérdezték: „Mit tett veled? Hogyan gyógyította meg a

szemedet?”

27Ő pedig így felelt: „Már mondtam nektek, de nem figyeltetek rám. Miért

akarjátok újra hallani? Talán ti is a tanítványai akartok lenni?”

28Erre a zsidó vezetők sértegetni kezdték, és ezt mondták neki: „Te

vagy az ő tanítványa, mi Mózes* tanítványai vagyunk! 29Azt tudjuk,

hogy Mózeshez szólt Isten, de erről az emberről még azt sem tudjuk,

honnan jött.”

30Az meg így válaszolt: „Ez nagyon furcsa. Nem tudjátok honnan jött,

mégis meggyógyította a szememet. 31Tudjuk, hogy Isten a bűnösöket nem

hallgatja meg, de aki istenfélő, és az ő akaratát teljesíti, annak teljesíti a kérését. 32Soha nem hallottunk róla, hogy valaki meggyógyította volna egy

vakon született ember szemét. 33Ha az az ember nem Istentől jött volna,

semmit sem tudott volna tenni.”

34Erre a zsidó vezetők így válaszoltak: „Bűnösnek születtél, és te akarsz

minket tanítani?” Ezzel kitiltották a zsinagógából*.

Szellemi vakság

35Jézus megtudta, hogy a zsidó vezetők kitiltották ezt az embert a zsinagó-

gából*, és amikor találkozott vele, megkérdezte tőle: „Hiszel az

Emberfiában*?”

36Ő pedig így válaszolt: „Ki az, Uram? Mondd meg, hogy higgyek benne!”

37Jézus így felelt: „Ő az, akit látsz. Én vagyok az, aki veled beszélek.”

38Erre a férfi így szólt: „Uram, hiszek.” Leborult előtte, és imádta őt.

39Jézus ekkor azt mondta: „Azért jöttem erre a világra, hogy ítéljek, hogy

akik nem látnak, lássanak, és akik látnak, vakok legyenek.”

40Meghallotta ezt néhány farizeus*, akik a közelben voltak, és megkérdez-

ték tőle: „Talán mi is vakok vagyunk?”

41Jézus pedig így felelt: „Ha vakok volnátok, nem volnátok bűnösök. De

mivel azt mondjátok, hogy láttok, bűnösök maradtok.”

A pásztor és juhai

101„Igazán mondom nektek: aki nem a kapun át megy be a juhok

aklába*, hanem máshol, az tolvaj és rabló. 2Aki a kapun át megy be, az

a juhok pásztora. 3Annak kaput nyit az őr, és a juhok hallgatnak a hangjára.

Ő pedig a nevükön szólítja a saját juhait, és kivezeti őket. 4Amikor kivezette őket, előttük megy, és a juhok követik, mert ismerik a hangját. 5Idegent nem

követnek, hanem elfutnak tőle, mert az idegenek hangját nem ismerik.” 6Ezt

a történetet mondta Jézus az embereknek, de nem értették meg, mit jelent,

amit mondott.

Jézus, a jó pásztor

7Ezért Jézus így folytatta: „Igazán mondom nektek: én vagyok a kapu a

juhok számára. 8Akik előttem jöttek, mind tolvajok és rablók voltak, de a

juhok nem hallgattak rájuk. 9Én vagyok a kapu. Ha valaki rajtam keresztül

megy be, megmenekül. Ki és bejár, és legelőt talál. 10A tolvaj azért jön, hogy lopjon, öljön és pusztítson. De én azért jöttem, hogy az embereknek életük

legyen, és bőségben éljenek.

JÁNOS 10:11–38

160

11Én vagyok a jó pásztor. A jó pásztor életét adja a juhokért. 12A fizetésért dolgozó juhász különbözik a pásztortól, mert nem gazdája a juhoknak. Ezért

amikor látja, hogy jön a farkas, otthagyja a nyájat, és elfut. A farkas pedig megtámadja és szétkergeti a juhokat. 13A juhász elfut, mert csak pénzért

dolgozik, és nem törődik a juhokkal.

14–15Én vagyok a jó pásztor. Én ismerem a juhaimat, és a juhaim ismernek

engem. Ahogyan az Atya ismer engem, én is ugyanúgy ismerem az Atyát. Én

az életemet adom a juhokért. 16De vannak más juhaim is, amelyek nem ebből

az akolból* valók. Őket is vezetnem kell, és hallgatnak a hangomra. Így lesz

majd belőlük egy nyáj, egyetlen pásztorral. 17Azért szeret engem az Atya, mert odaadom az életemet, hogy utána újra visszavegyem. Az életemet senki nem

veheti el tőlem, 18hanem magamtól adom oda. Jogom van arra, hogy odaadjam,

és jogom van arra, hogy visszavegyem. Ezt a parancsot kaptam Atyámtól.”

19Jézus szavai miatt a zsidók újra vitatkozni kezdtek egymással. 20Sokan

ezt mondták: „Gonosz szellem* van benne, és megbolondult. Minek hall-

gatjátok?”

21De mások ezt mondták: „Akiben gonosz szellem* van, nem így beszél.

Gonosz szellem nem tudja meggyógyítani a vakok szemét!”

22Jeruzsálemben eljött a templomszentelés ünnepének ideje. Tél volt, 23és

Jézus a Templomban*, Salamon csarnokában* járt. 24Ekkor a zsidó vezetők

körülvették, és ezt kérdezték: „Meddig tartasz még minket bizonytalanság-

ban? Mondd meg nekünk nyíltan, te vagy a Krisztus*, vagy nem!”

Jézust meg akarják kövezni

25Jézus így felelt: „Már mondtam nektek, de nem hittétek el. Pedig a

csodák, amelyeket Atyám nevében teszek, megmutatják, hogy ki vagyok.

26Ti mégsem hisztek, mert nem tartoztok az én juhaim közé. 27Az én juhaim

hallgatnak rám. Én ismerem őket, ők pedig követnek engem. 28Örök életet

adok nekik, nem vesznek el soha, és senki nem ragadhatja ki őket a

kezemből. 29Atyám, aki nekem adta őket, mindenkinél hatalmasabb. Ezért

senki nem ragadhatja ki őket az ő kezéből. 30Az Atya és én egyek vagyunk.”

31Erre a zsidók újra köveket kaptak fel, hogy megdobálják, és így öljék

meg. 32Ekkor így szólt Jézus: „Sok jó dolgot tettem már szemetek láttára

Atyám dolgai közül, melyikért akartok most megkövezni?”

33A zsidók pedig így feleltek: „Nem a jó dolgokért akarunk megkövezni

téged, hanem azért, mert olyan dolgokat mondasz, amik sértik Istent*. És

azért, mert csak ember vagy, mégis azt mondod magadról, hogy Isten vagy.”

34Jézus erre így felelt: „Nincs-e megírva a Törvényetekben: ‘Azt mondtam,

istenek vagytok’?* 35Isten isteneknek nevezte azokat, akikhez Isten üzenete

szól, és tudjátok, hogy az Írás*mindig igaz. 36Az Atya kiválasztott engem, és elküldött erre a világra. Akkor miért mondjátok, hogy megsértem Istent,

amikor azt mondom, hogy én vagyok az Isten Fia. 37Ha nem azt teszem,

amit Atyám, ne higgyetek nekem! 38Ha viszont ugyanazt teszem, amit

Atyám, akkor ha nekem nem is hisztek, higgyetek a tetteimnek, hogy felis-

merjétek, és megtudjátok, hogy az Atya bennem van, én pedig az Atyában!”

10:23 Salamon csarnoka A Jeruzsálemi Templom előtti tér keleti oldalán lévő fedett oszlopcsarnok. 10:34 idézet: Zsolt 82:6.

161

JÁNOS 10:39–11:26

39Ekkor újra megpróbálták Jézust elfogni, ő azonban eltűnt előlük.

40Újból elment a Jordán folyón túlra, arra a helyre, ahol korábban János*

bemerítette az embereket*, és ott maradt. 41Sokan eljöttek hozzá, és ezt

mondták: „János nem tett csodákat, de amit erről az emberről mondott, az

mind igaz.” 42És sokan hittek Jézusban.

Lázár halála

111Volt egy Lázár nevű beteg ember Betániában, abban a faluban, ahol

Mária és a testvére, Márta éltek. 2Mária volt az, aki illatos olajjal kente

meg az Urat, és a hajával törölte meg a lábát. Az ő testvére, Lázár volt a

beteg. 3Lázár nővérei megüzenték Jézusnak: „Uram, a te szeretett

barátod beteg.”

4Amikor ezt Jézus meghallotta, így szólt: „Ez a betegség nem halálos,

hanem Isten dicsőségéért van, hogy az Isten Fia dicsőséget kapjon általa.”

5Jézus valóban szerette Mártát, és nővérét Máriát, és Lázárt. 6Amikor Jézus

meghallotta, hogy Lázár beteg, még két napig azon a helyen maradt, ahol

volt. 7Ezután így szólt tanítványaihoz: „Menjünk el ismét Júdeába!”

8A tanítványok erre így feleltek: „Mester, hiszen most akartak megkövezni

a zsidók, és te újra odamész?”

9Jézus így válaszolt: „Ugye tizenkét óráig tart a nappal? Ezért aki nappal

jár, az nem botlik meg, mert látja a világ világosságát. 10De aki éjjel jár, az megbotlik, mert nincs világossága.”

11Miután ezt elmondta, így szólt: „Barátunk, Lázár elaludt, de én elmegyek

és felébresztem.”

1 2 Erre a tanítványok ezt válaszolták: „Uram, ha alszik, akkor

meggyógyul majd.”

13Jézus azonban Lázár haláláról beszélt, a tanítványok pedig azt hitték, azt

mondta, hogy Lázár csak alszik. 14Jézus ezért nyíltan megmondta nekik:

„Lázár meghalt. 15Örülök, hogy nem voltam ott, azért, hogy ti higgyetek.

Most menjünk el hozzá!”

16Ekkor Tamás, akit Ikernek hívtak, így szólt a többi tanítványhoz:

„Menjünk mi is, és Jézussal együtt haljunk meg!”

Jézus Betániában

17Amikor Jézus megérkezett, megtudta, hogy Lázár már négy napja a

sírban* van. 18Mivel Betánia csak három kilométerre volt Jeruzsálemtől, 19a

zsidók közül sokan elmentek Mártához és Máriához, hogy vigasztalják őket

a testvérük halála miatt.

20Amikor Márta meghallotta, hogy Jézus jön, elé ment, Mária pedig otthon

maradt. 21Így szólt Márta Jézushoz: „Uram, ha itt lettél volna, nem halt volna meg a testvérem! 22Én azonban így is tudom, hogy bármit kérsz Istentől,

megadja neked.”

23Jézus ekkor így szólt: „A testvéred fel fog támadni.”

24Márta pedig így felelt: „Tudom, hogy feltámad a Feltámadáskor, az

utolsó napon.”

25Jézus azonban ezt mondta: „Én vagyok a Feltámadás és az Élet. Aki hisz

bennem, akkor is él, ha meghalt. 26Aki pedig él és hisz bennem, soha nem

hal meg. Hiszed ezt?”

JÁNOS 11:27–50

162

27Márta pedig így válaszolt: „Igen, Uram. Hiszem, hogy te vagy a

Krisztus*, Isten Fia, akinek el kellett jönnie erre a világra.”

Jézus sír

28Miután ezt mondta, Márta elment, és félrehívta nővérét, Máriát. Így szólt

hozzá: „Itt van a Mester, és téged hív.” 29Amikor ezt Mária meghallotta,

gyorsan Jézus elé sietett. 30Jézus ekkor még nem ment be a faluba, hanem ott

maradt, ahol Márta találkozott vele. 31A zsidók, akik Máriával voltak a

házban, és vigasztalták őt, látták, hogy gyorsan felkel és elindul. Utána

mentek, mert azt hitték, hogy a sírhoz megy, hogy ott sírjon. 32Amikor Mária

Jézushoz ért, és meglátta őt, a lábához borult, és így szólt hozzá: „Uram, ha itt lettél volna, nem halt volna meg a testvérem.”

33Amikor Jézus látta, hogy Mária és a vele lévők is sírnak, nagyon

szomorú és nyugtalan lett és így szólt: 34„Hová temettétek Lázárt?” Ők

pedig azt mondták: „Uram, gyere, és nézd meg!”

35Jézus sírva fakadt.

36Az emberek erre így szóltak: „Nézzétek, mennyire szerette őt!”

37De voltak, akik így beszéltek: „Ő, aki meggyógyította a vakot, Lázárt is

megmenthette volna a haláltól.”

Lázár feltámasztása

38Jézus még mindig nagyon szomorú volt, amikor odament a sírhoz*. Ez

egy barlang volt, a bejáratát pedig egy kő takarta. 39Jézus így szólt:

„Hengerítsétek el a követ!”

De Márta, a halott Lázár nővére azt mondta: „Uram, már biztosan rossz

szaga van, hiszen négy napja meghalt.”

40Jézus így válaszolt: „Nem megmondtam neked, hogy ha hiszel,

meglátod majd Isten dicsőségét?”

41Ekkor elhengerítették a követ, Jézus pedig felnézett és így imádkozott:

„Atyám, köszönöm, hogy meghallgattál engem. 42Tudom, hogy te mindig

meghallgatsz, de az itt álló emberek miatt mondom ezt, hogy elhiggyék,

hogy te küldtél el engem.” 43Ezután hangosan így kiáltott: „Lázár, gyere ki!”

44A halott pedig kijött a sírból. Keze és lába vászoncsíkokkal volt körülteker-ve, arcát pedig kendő takarta.

Jézus ekkor így szólt az emberekhez: „Vegyétek le róla a vásznakat, és

hagyjátok elmenni!”

A zsidó vezetők meg akarják ölni Jézust

(Mt 26:1–5; Mk 14:1–2; Lk 22:1–2)

45Ekkor sokan hittek benne azok közül a zsidók közül, akik Máriával

jöttek, és látták, amit Jézus tett. 46Néhányan azonban elmentek a farizeusok-

hoz*, és elmondták nekik, mit tett Jézus. 47Ekkor a főpapok* és a farizeusok

összehívták a Főtanácsot*, és így szóltak: „Mit csináljunk? Ez az ember sok

csodát tesz. 48Ha ezt hagyjuk, mindenki hinni fog benne, azután jönnek a

rómaiak, és elpusztítják a Templomunkat* és a népünket!”

49Egyikük pedig, név szerint Kajafás, aki főpap* volt abban az évben, így

szólt: „Ti nem tudtok semmit! 50Még azt sem ismeritek fel, hogy jobb, ha egy

ember hal meg a népért, mintha az egész nép elpusztul.”

163

JÁNOS 11:51–12:13

51De ezt nem magától mondta Kajafás, hanem azért mert abban az évben ő

volt a főpap*. Valójában prófétált, hogy Jézusnak meg kell halnia a népért.

52De nem csak a zsidó népért, hanem azért is, hogy Isten szétszóródott

gyermekeit újra egybegyűjtse.

53Ettől a naptól kezdve tehát a zsidó vezetők azt tervezték, hogy megölik

Jézust. 54Ezért ő nem is mutatkozott többé nyilvánosan az emberek között,

hanem egy pusztához közeli városba, Efraimba ment, és ott maradt tanítvá-

nyaival.

55Közel volt már a zsidók Pászka ünnepe*, ezért vidékről sokan felmentek

Jeruzsálembe, hogy még a Pászka ünnep előtt megtisztuljanak. 56Az emberek

keresték Jézust. A Templomban* állva ezt kérdezgették egymástól: „Mit

gondoltok? Talán nem is jön el az ünnepre?” 57A főpapok* és a farizeusok*

pedig parancsot adtak ki, hogy ha valaki tudja, hol van Jézus, jelentse be,

hogy elfogják.

Mária nárdusolaja

(Mt 26:6–13; Mk 14:3–9)

121Hat nappal a Pászka ünnep* előtt Jézus Betániába ment. Itt élt Lázár,

akit feltámasztott a halálból. 2Vacsorát készítettek neki, és közben

Márta szolgált fel. Lázár is ott ült az asztalnál Jézussal együtt. 3Ekkor Mária elővett fél liter drága valódi nárdusolajat*. Ráöntötte Jézus lábára, és a

hajával megtörölte. A házat betöltötte az olaj illata.

4Ám az egyik tanítvány, Iskáriótes Júdás, aki el akarta árulni Jézust, így

szólt: 5„Miért nem adták el inkább ezt az olajat háromszáz ezüstért,*hogy a

pénzt a szegényeknek adják?” 6De ezt nem azért mondta, mintha a

szegények érdekelték volna, hanem mert tolvaj volt. Ő vigyázott a közös

pénzre, és gyakran lopott belőle.

7Jézus így válaszolt: „Hagyd békén, hiszen ezt az olajat a temetésemre

tartogatta! 8A szegények mindig veletek lesznek, de én nem mindig leszek

köztetek.”

9A zsidók közül nagyon sokan megtudták, hogy Jézus Betániában van,

ezért odamentek. De nemcsak őt szerették volna látni, hanem Lázárt is, akit

feltámasztott a halálból. 10Ezért azután a főpapok* eltervezték, hogy Lázárt is megölik, 11mert a zsidók közül sokan miatta hagyták ott vezetőiket, és miatta hittek Jézusban.

Jézus bevonulása Jeruzsálembe

(Mt 21:1–11; Mk 11:1–11; Lk 19:28–40)

12Másnap az ünnepre érkező tömeg meghallotta, hogy Jézus Jeruzsálembe

jön. 13Pálmaágakat fogtak, kimentek elé és ezt kiáltozták:

„Hozsánná!*

Áldott, aki az Úr nevében jön!

Zsolt 118:25–26

Áldott Izrael Királya!”

12:13 Hozsánná Héber szó, eredeti jelentése: „ments meg”. Később Isten, vagy a Messiás dicsőí-

tésére használták.

JÁNOS 12:14–35

164

14Jézus pedig talált egy szamarat, és ráült, ahogyan meg van írva:

15 „Ne félj, Sion leánya*,

mert jön már a királyod szamárcsikón ülve!”

Zak 9:9

16Tanítványai akkor még nem értették mindezt, de később, amikor Jézus

megdicsőült*, eszükbe jutott, hogy pontosan az történt vele, amit az Írások*

mondtak róla.

17Azok az emberek, akik vele voltak akkor, amikor Lázárt kihívta a sírból*

és feltámasztotta, elmondták a többieknek is, hogy mi történt. 18Azért is

ment elé a tömeg, mert hallotta, hogy ő volt az, aki ezt a csodát tette. 19A

farizeusok* pedig ezt mondták egymásnak: „Látjátok! Nem sikerült a

tervünk! Az egész nép őt követi!”

Jézus az életről és halálról tanít

20Azok között, akik a Pászka ünnepre* jöttek Jeruzsálembe imádkozni,

néhány görög is volt. 21Ezek odamentek Fülöphöz, aki a galileai

Bétsaidából származott, és így kérlelték: „Uram, szeretnénk látni Jézust!”

Fülöp ekkor szólt Andrásnak, 22azután mindketten odamentek Jézushoz,

és szóltak neki is.

23Jézus pedig így válaszolt: „Eljött az idő, hogy megdicsőüljön* az

Emberfia*. 24Igazán mondom nektek: ha a búzaszem nem kerül a földbe, és

ott nem hal el, akkor csak egy búzaszem marad. De ha a földbe vetik, és

elhal, sok szemet terem. 25Aki szereti az életét, az elveszti. De aki gyűlöli az életét ezen a világon, az megtartja az örök életre. 26Ha valaki engem szolgál, engem kell követnie, és akkor ahol én vagyok, ott lesz majd a szolgám is. Ha

valaki engem szolgál, azt megbecsüli majd az Atya.”

Jézus saját haláláról beszél

27„Nyugtalan a szívem; mit mondhatnék? Kérjem talán azt: ‘Atyám, ments

meg engem ettől az órától?’ Hiszen éppen ezért az óráért jöttem el. 28Atyám,

dicsőítsd meg a te nevedet!”

Ekkor hang hallatszott a Mennyből: „Már megdicsőítettem, és újra megdi-

csőítem.”

29Erre sokan, akik ott álltak és hallották a hangot, azt mondták,

mennydörgés volt.

Mások azt mondták, hogy egy angyal szólt Jézushoz.

30De Jézus így válaszolt: „Ez a hang nem értem, hanem értetek szólt.

31Mert eljött e világ megítélésének ideje, és most fogják kidobni a világ

fejedelmét. 32Ha én erről a földről felemeltetem, minden embert

magamhoz vonzok.” 33Ezt pedig azért mondta, hogy jelezze, hogyan fog

meghalni.

34A tömeg pedig így válaszolt neki: „A Törvényből tudjuk, hogy a

Krisztus* örökké él. Miért mondod akkor, hogy az Emberfiának* fel kell

emeltetnie? Kicsoda ez az Emberfia?”

35Jézus pedig így felelt nekik: „A világosság még egy rövid ideig

köztetek lesz. Addig járjatok tehát a világosságban, amíg nálatok van, hogy

12:15 Sion leánya vagyis: Jeruzsálem.

165

JÁNOS 12:36–13:4

a sötétség le ne győzzön titeket, mert aki sötétben jár, nem tudja hová

megy. 36Ameddig veletek van a világosság, higgyetek benne, hogy a

világosság fiai legyetek!” Ezt mondta Jézus, majd elment onnan, és

elrejtőzött előlük.

Ézsaiás próféciája

37Bár Jézus sok csodát tett az emberek szeme láttára, azok mégsem hittek

benne, 38hogy beteljesedjék, amit Ézsaiás próféta* mondott:

„Uram, ki hitt a mi beszédünknek

és ki látta meg az Úr hatalmát?”

Ézs 53:1

39Azért nem tudtak hinni, mert Ézsaiás próféta* ezt is megmondta:

40 „Szemüket megvakította, és szívüket megkeményítette,

hogy a szemükkel ne lássanak,

és a szívükkel ne értsenek,

és ne forduljanak felém,

hogy meg ne gyógyítsam őket.”

Ézs 6:10

41Ézsaiás azért mondta ezt, mert látta az ő dicsőségét, és őróla szólt.

42Mégis, még a zsidó vezetők között is sokan voltak, akik hittek benne, de

a farizeusok* miatt ezt nem mondták ki nyíltan, mert féltek, hogy kizárják

őket a zsinagógából*. 43Jobban szerették ugyanis az emberektől kapott

dicséretet, mint azt, ami az Istentől jön.

Jézus tanításai fogják megítélni az embereket

44Jézus pedig hangosan így szólt: „Aki hisz bennem, az nem énbennem

hisz, hanem abban aki elküldött engem, 45és aki engem lát, az azt látja, aki

elküldött engem. 46Én azért jöttem erre a világra, hogy világosság legyek,

hogy aki hisz bennem, ne maradjon a sötétségben.

47Én nem ítélem el azokat, akik hallgatják a szavaimat, de nem engedel-

meskednek. Nem azért jöttem, hogy elítéljem az embereket, hanem azért,

hogy megmentsem őket. 48De lesz valami, ami elítéli azt, aki visszautasít

engem, és nem fogadja el a beszédeimet: szavaim, amiket mondtam, azok

ítélik el őt az utolsó napon. 49Mert én nem magamtól szóltam, hanem az

Atya, aki elküldött engem, parancsolta meg, hogy mit mondjak és mit

tanítsak. 50És tudom, hogy az örök élet abból származik, amit az Atya

parancsol. Amit tehát én mondok, azt úgy mondom, ahogyan ő mondta

nekem.”

Jézus megmossa a tanítványai lábait

131A Pászka ünnep* előtt Jézus már tudta, hogy eljött az idő, amikor el

kell mennie ebből a világból az Atyához. Bár Jézus mindig is szerette

azokat, akik az övéi voltak ezen a világon, most különösképpen megmutatta

nekik szeretetét.

2A vacsoránál ültek. Az ördög már korábban azt súgta Júdásnak, az

Iskáriótes Simon fiának, hogy árulja el Jézust. 3Jézus tudta, hogy az Atya

minden hatalmat az ő kezébe adott, és hogy ő Istentől jött, és Istenhez megy

vissza. 4Ezért felkelt a vacsorától, levette felső ruháját és egy kendőt kötött

JÁNOS 13:5–29

166

maga köré. 5Azután vizet öntött egy edénybe, és elkezdte mosni a

tanítványai lábát, majd a derekára kötött kendővel megtörölte.

6Amikor Simon Péterhez ért, az így szólt hozzá: „Uram, te mosod meg az

én lábamat?”

7Jézus így válaszolt neki: „Most még nem érted, mit teszek, de később

majd megérted.”

8De Péter ezt mondta: „Az én lábamat nem mosod meg soha!”

Jézus erre így felelt: „Ha nem moslak meg, semmi közöd hozzám.”

9Péter ekkor így szólt: „Uram, akkor ne csak a lábamat mosd meg, hanem

a kezemet és a fejemet is!”

10Jézus pedig így válaszolt: „Aki megfürdött, annak csak a lábát kell

megmosni, különben az egész teste tiszta. Ti már tiszták vagytok, de nem

mindannyian.”* 11Mert Jézus tudta, ki árulja el, ezért mondta: nem vagytok

tiszták mindannyian.

12Miután megmosta a lábukat, Jézus újra felvette felsőruháját, visszaült az

asztalhoz, és megkérdezte: „Értitek, mit tettem veletek? 13Ti Mesternek és

Úrnak hívtok engem, és igazatok van, mert az vagyok. 14Ha pedig én, aki Úr

és Mester vagyok, megmostam a lábatokat, nektek is meg kell mosnotok

egymás lábát. 15Példát adtam nektek, hogy ti is ugyanúgy tegyetek, ahogy én

tettem veletek. 16Igazán mondom nektek: a szolga nem nagyobb az uránál,

és a követ nem nagyobb annál, aki elküldte. 17Ha ezt tudjátok, boldogok

lesztek, ha meg is teszitek.

18De nem mindnyájatokról beszélek. Mert én ismerem azokat, akiket kivá-

lasztottam, de amit az Írás* mond annak be kell teljesednie: ‘Az fordult

ellenem, aki a kenyeremet ette.’* 19Azért mondom ezt most, mielőtt

megtörténne, hogy amikor majd megtörténik, higgyétek, hogy ÉN VAGYOK*.

20Igazán mondom nektek: aki elfogadja azt, akit én küldök, az engem fogad

el. Aki pedig engem elfogad, az azt fogadja el, aki engem küldött.”

Egyikőtök elárul engem

(Mt 26:20–25; Mk 14:17–21; Lk 22:21–23)

21Miután ezt mondta Jézus, nyugtalan lett, és ezt mondta: „Igazán

mondom nektek: egyikőtök elárul engem.”

22Ekkor a tanítványok egymásra néztek, mert nem tudták, kiről beszél.

23Az egyikük, akit Jézus különösen szeretett, Jézus mellé ült. 24Simon Péter

intett neki, hogy kérdezze meg Jézustól, kiről beszélt az előbb.

25Ekkor az a tanítvány közelebb hajolt Jézushoz, és megkérdezte tőle:

„Uram, ki az?”

26Jézus pedig így válaszolt: „Bemártom ezt a falat kenyeret a tálba, és

akinek odaadom, ő az.” Ezzel a tálba mártotta a kenyeret, és odaadta

Júdásnak, az Iskáriótes Simon fiának. 27Amikor Júdás elfogadta a kenyeret,

belement a Sátán. Jézus ekkor így szólt hozzá: „Tedd meg gyorsan, amit

tenni készülsz!” 28Az asztalnál ülők közül senki nem értette, miért mondta

ezt Júdásnak. 29Néhányan azt hitték, hogy mivel a közös pénzük Júdásnál

13:10 Néhány régi kézirat nem tartalmazza az „annak csak a lábát kell megmosni” kifejezést.

13:18 idézet: Zsolt 41:10. 13:19 ÉN VAGYOK Ez úgy hangzik, mint Isten neve, amit ő maga mondott Mózesnek a 2Móz 3:14-ben.

167

JÁNOS 13:30–14:13

volt, Jézus azt mondta neki, hogy vegye meg, amire szükségük lesz az

ünnepen, vagy hogy adjon valamit a szegényeknek.

30Júdás elfogadta a falatot, és utána azonnal elment. Ekkor már éjszaka volt.

Új parancsot adok: szeressétek egymást!

31Miután Júdás elment, Jézus megszólalt: „Most dicsőült meg* az

Emberfia*, és általa Isten is megdicsőült*. 32Mivel Isten dicsőséget kapott az Emberfia által, Isten is dicsőséget ad az Emberfiának hamarosan.

33Kedves gyermekeim, már csak rövid ideig maradok veletek. Kerestek

majd engem, de ahogyan a zsidóknak már korábban mondtam, most nektek

is mondom, hogy ahová én megyek, oda ti nem jöhettek.

34Új parancsot adok nektek: szeressétek egymást. Ahogyan én szerettelek

titeket, nektek is úgy kell szeretnetek egymást! 35Erről ismeri majd fel

mindenki, hogy az én tanítványaim vagytok, ha szeretitek egymást.”

Péter fogadkozása

(Mt 26:31–35; Mk 14:27–31; Lk 22:31–34)

36Ekkor Simon Péter megkérdezte tőle: „Uram, hová mész?”

Jézus így válaszolt: „Ahová én megyek, oda te most nem jöhetsz velem, de

később majd követni fogsz.”

37Péter így szólt: „Uram, miért nem mehetek veled most? Az életemet

adnám érted!”

38Jézus így felelt: „Az életedet adod értem? Igazán mondom neked, hogy

mielőtt a kakas megszólal, háromszor is le fogod tagadni, hogy ismersz

engem!”

Én vagyok az út, az igazság és az élet

141„Ne nyugtalankodjatok: higgyetek Istenben, és higgyetek énbennem!

2Az Atyám házában sok hely van, nem mondanám, ha nem így lenne.

Megyek, hogy helyet készítsek nektek. 3Amikor elkészítem, visszajövök

értetek. Magammal viszlek benneteket, hogy ahol én vagyok, ott legyetek ti

is. 4Ti ismeritek az utat oda, ahová megyek.”

5Ekkor megszólalt Tamás: „Uram, nem tudjuk, hová mész, hogyan

tudnánk akkor az utat?”

6Jézus így válaszolt: „Én vagyok az út, az igazság és az élet. Senki sem

mehet az Atyához, csak rajtam keresztül. 7Ha engem ismernétek, az Atyát is

ismernétek. De mostantól ismeritek őt, és látjátok őt.”

8Ekkor így szólt Fülöp: „Uram mutasd meg nekünk az Atyát, és az elég

nekünk!”

9Jézus erre így válaszolt: „Olyan régóta veletek vagyok, és még mindig

nem ismersz engem, Fülöp? Aki engem látott, látta az Atyát. Miért mondod

akkor: ‘Mutasd meg nekünk az Atyát?’ 10Nem hiszed, hogy én az Atyában

vagyok, és az Atya bennem van? Amit mondok nektek, nem magamtól

mondom, hanem az Atya, aki bennem van, ő végzi a munkáját. 11Higgyétek

el, hogy én az Atyában vagyok, és az Atya bennem van! Ha másért nem,

akkor higgyetek magukért a csodákért! 12Igazán mondom nektek: aki hisz

bennem, megteszi mindazokat, amit én teszek, sőt, még nagyobb dolgokat is.

Mert én az Atyához megyek, 13és megteszem mindazt, amit a nevemben

JÁNOS 14:14–15:8

168

kértek, hogy az Atya dicsőséget kapjon a Fiú által. 14Bármit kértek tőlem az

én nevemben, megteszem.”

A Szent Szellem eljövetelének ígérete

15„Ha szerettek engem, megtartjátok a parancsaimat. 16Én pedig megkérem az

Atyát, és másik Segítőt* küld nektek, aki örökre veletek marad. 17Ő az Igazság Szelleme*, akit a hitetlen emberek nem tudnak elfogadni, mert nem látják, és

nem ismerik őt. Ti azonban ismeritek, mert veletek lakik, sőt bennetek él majd.

18Nem hagylak titeket árván, eljövök hozzátok. 19Kis idő múlva a hitetlen

emberek nem látnak többé engem, de ti látni fogtok, és mivel én élek, ti is

élni fogtok. 20Azon a napon megtudjátok, hogy én az Atyában vagyok, ti

énbennem, és én tibennetek. 21Aki megtartja a parancsaimat és engedelmes-

kedik, az szeret engem. Aki pedig szeret engem, azt az Atyám is szeretni

fogja. Én is szeretni fogom őt, és megismertetem vele magam.”

22Ekkor megszólalt Júdás — nem az Iskáriótes: „De Uram, miért van az,

hogy nekünk mutatod meg magadat, és nem mindenkinek?”

23Jézus így válaszolt: „Aki szeret engem, engedelmeskedni fog a tanításom-

nak, és őt Atyám is szeretni fogja, és eljövünk hozzá, és nála lakunk. 24Aki

nem szeret engem, nem engedelmeskedik a tanításaimnak. Bár ez a tanítás,

amelyet hallotok, nem az enyém, hanem az Atyától van, aki elküldött engem.

25Ezeket mondom most, míg veletek vagyok. 26A Segítő pedig, a Szent

Szellem*, akit az Atya küld az én nevemben. Ő mindent megtanít majd

nektek, és mindenre emlékeztet titeket, amit mondtam.

27A békességemet hagyom nektek. Az én békémet adom nektek, de nem

úgy, ahogyan a világ adja. Ne nyugtalankodjatok, és ne féljetek!

28Hallottátok, hogy megmondtam: elmegyek, de visszajövök hozzátok. Ha

szeretnétek, akkor most örülnétek, hogy az Atyához megyek, mert ő

nagyobb nálam. 29Most mondtam el nektek, mielőtt megtörténne, hogy

amikor megtörténik, higgyetek. 30Nem sokáig beszélek már veletek, mert

közeledik e világ fejedelme, bár fölöttem nincs hatalma. 31De meg kell tudnia mindenkinek, hogy én szeretem az Atyát, és megteszem, amit ő parancsolt.

Most pedig keljetek fel, menjünk innen!”

Jézus, a szőlő növény

151„Én vagyok az igazi szőlő növény, és az én Atyám a szőlősgazda.

2Levágja mindegyik szőlővesszőmet, amelyik nem terem gyümölcsöt.

Azt pedig, amelyik gyümölcsöt terem, megmetszi és megtisztítja, hogy még

többet teremjen. 3Ti már tiszták vagytok a tanításaim által, amit mondtam

nektek. 4Maradjatok bennem, és én is bennetek maradok. A szőlővessző nem

teremhet gyümölcsöt önmagában, hanem csak a szőlő növényen. Ugyanígy

ti sem teremhettek gyümölcsöt, ha nem maradtok bennem.

5Én vagyok a szőlő növény, ti pedig a szőlővesszők. Aki bennem marad, és

én őbenne, az sok gyümölcsöt terem. Nélkülem azonban semmit sem tudtok

tenni. 6Ha valaki nem marad bennem, azt kidobják, mint a lemetszett szőlő-

vesszőt, és megszárad. Ezután összeszedik, a tűzre dobják, és elégetik. 7Ha

viszont bennem maradtok, és az én tanításaim bennetek maradnak, bármit

kértek, megkapjátok. 8Az én Atyám úgy kap dicsőséget, ha ti sok

gyümölcsöt teremtek, és a tanítványaim lesztek.

169

JÁNOS 15:9–16:7

9Ahogyan az Atya szeretett engem, ugyanúgy szeretlek én is titeket.

Maradjatok meg az én szeretetemben! 10Ha megtartjátok, amit parancsoltam,

megmaradtok a szeretetemben, ahogyan én is megtartottam az Atyám

parancsait, és megmaradok a szeretetében. 11Ezeket pedig azért mondtam el

nektek, hogy örömöm betöltsön titeket, és teljes legyen az örömötök. 12Azt

parancsolom nektek, hogy úgy szeressétek egymást, ahogyan én szeretlek

titeket. 13A legnagyobb szeretet abban mutatkozik meg, ha valaki életét adja a barátaiért. 14Ti a barátaim vagytok, ha megteszitek, amit parancsolok nektek.

15Többé nem hívlak benneteket szolgáknak, mert a szolga nem tudja, mit csinál az ura. Barátaimnak hívlak titeket, mert amit az Atyától hallottam, mindent

elmondtam nektek. 16Nem ti választottatok engem, hanem én választottalak

titeket. Én bíztalak meg titeket, hogy menjetek, és teremjetek gyümölcsöt*,

olyan gyümölcsöt, ami megmarad. Az Atya pedig megadja nektek mindazt,

amit a nevemben kértek tőle. 17Ezt parancsolom nektek: szeressétek egymást!”

Jézus figyelmezteti tanítványait az üldöztetésre

18„Ha a hitetlenek gyűlölnek benneteket, ne felejtsétek el, hogy engem

előbb gyűlöltek, mint titeket. 19Ha ehhez a világhoz tartoznátok, a világ

szeretne titeket, mint az övéit. Ez a világ azonban gyűlöl titeket, mivel nem hozzá tartoztok, hiszen én kiválasztottalak titeket a világból. 20Emlékezzetek, mit mondtam: a szolga nem nagyobb, mint az ura. Ha engem üldöznek*,

titeket is üldözni fognak. Ha az én tanításomat követik, a tiéteket is követni fogják. 21Mindezeket miattam teszik veletek, mert nem ismerik azt, aki

engem küldött. 22Ha nem jöttem volna el, hogy szóljak nekik, most nem

lennének felelősek a bűnükért. Így azonban nincs mentség a bűneikre. 23Aki

engem gyűlöl, gyűlöli az Atyámat is. 24Ha nem tettem volna előttük olyan

csodákat, amilyeneket még senki sem tett, most nem lennének felelősek a

bűnükért. Ők viszont látták a csodákat, mégis gyűlölnek engem is és

Atyámat is. 25Mindez azért történt így, hogy beteljesedjen, ami a

Törvényükben meg van írva: ‘Ok nélkül gyűlölnek engem.’*

26Amikor eljön a Segítő*, az Igazság Szelleme*, akit az Atyától küldök

hozzátok, rólam fog beszélni. 27És ti is rólam beszéltek majd az embereknek,

mert kezdettől velem voltatok.

161Ezeket azért mondtam el nektek, hogy ne veszítsétek el a hiteteket.

2Az emberek ki fognak zárni titeket a zsinagógákból*. Eljön az idő,

amikor az, aki megöl valakit közületek, azt hiszi, hogy Istennek szolgál vele.

3Azért teszik ezt veletek, mert sem az Atyát nem ismerik, sem engem. 4Azért

mondom el nektek ezeket, hogy amikor majd eljön az idő, és ezek megtör-

ténnek, emlékezzetek rá, hogy figyelmeztettelek titeket.”

A Szent Szellem munkája

„Kezdetben azért nem mondtam el ezeket nektek, mert veletek voltam.

5Most azonban elmegyek ahhoz, aki elküldött engem, és közületek senki

nem kérdezi tőlem: ‘Hová mész?’ 6Most, hogy ezt elmondtam, nagyon elszo-

morított titeket. 7Pedig én az igazságot mondom: jobb nektek, hogy

elmegyek, mert ha nem mennék el, nem jönne el hozzátok a Segítő*. Ha

15:25 idézet: Zsolt 35:19; 69:5.

JÁNOS 16:8–32

170

viszont elmegyek, elküldöm őt hozzátok. 8Amikor eljön, megmutatja az

embereknek, hogy tévednek a bűnnel, az Isten jóságával és az ítélettel kap-

csolatban. 9Tévednek a bűnnel kapcsolatban, mert nem hisznek bennem;

10Tévednek az Isten jóságával kapcsolatban, mert én az Atyához megyek, és

többé nem láttok engem; 11És tévednek az ítélettel kapcsolatban, mert ennek

a világnak a fejedelme el van ítélve.

12Még sok mindent kellene mondanom nektek, de most nem tudnátok

elviselni. 13Amikor azonban eljön az Igazság Szelleme*, elvezet majd titeket a teljes igazságra. Mert ő nem saját magától beszél, hanem azt mondja, amit

hallott, és előre megmondja nektek azokat a dolgokat, amik történni fognak.

14Ő engem fog dicsőíteni, mert abból vesz, ami az enyém és elmondja

nektek. Minden, ami az Atyáé, az enyém is. 15Ezért mondom, hogy a Szent

Szellem* az enyémből vesz, és azt mondja el nektek.”

A szomorúság örömre fordul

16„Még egy kis idő, és nem láttok engem, de azután hamarosan

megláttok majd.”

17Ekkor a tanítványok közül néhányan ezt kérdezték egymástól: „Mit jelent

az, amit mond, hogy: ‘Még egy kis idő, és nem láttok engem, de azután

hamarosan megláttok’; és az, hogy: ‘Mert én az Atyához megyek?’” 18Azután

így folytatták: „Mit jelent az, hogy kis idő? Nem értjük, miről beszél.”

19Jézus tudta, hogy meg akarják kérdezni, ezért így szólt hozzájuk: „Arról

beszélgettek, hogy mit jelent, amit mondtam, hogy: ‘Még egy kis idő, és nem

láttok engem, de azután hamarosan megláttok?’ 20Igazán mondom nektek: ti

majd sírtok és jajgattok, de a hitetlenek örülnek. Szomorúak lesztek, de szo-

morúságotok örömre változik. 21Amikor az asszony gyereket szül, szenved,

mert eljött a szülés ideje. Amikor azonban a gyermek megszületett, elfelejti a szenvedést, mert örül, hogy ember jött a világra. 22Most szomorúak vagytok,

de amikor újra látlak titeket, örülni fogtok, és ezt az örömöt senki nem veheti el tőletek. 23Azon a napon nem kérdeztek majd tőlem semmit. Igazán

mondom nektek: bármit kértek az Atyától az én nevemben, megadja nektek.

2 4 Eddig még semmit sem kértetek az én nevemben. Kérjetek, és

megkapjátok, hogy örömötök teljes legyen.”

Én már legyőztem a világot

25„Ezeket a dolgokat példázatokban* mondtam nektek. De eljön az idő,

amikor nem példázatokban szólok hozzátok, hanem nyíltan beszélek nektek

az Atyáról. 26Azon a napon az én nevemben fogtok kérni, és nem fogom azt

mondani, hogy én majd kérem az Atyát értetek, 27mivel maga az Atya szeret

titeket, mert ti is szerettek engem, és hiszitek, hogy Istentől jöttem. 28Az

Atyától jöttem erre a világra, de most elmegyek ebből a világból, és vissza-

megyek az Atyához.”

29Erre a tanítványok így szóltak: „Látod, most nyíltan beszélsz, és nem pél-

dázatokban*. 30Most látjuk, hogy mindent tudsz, és nincs szükséged arra,

hogy kérdezzenek. Ezért hisszük, hogy Istentől jöttél.”

31Jézus pedig így válaszolt: Most tehát hisztek? 32Látjátok, közel az idő, és már itt is van, amikor mind szétszóródtok, ki-ki a maga otthonába, és engem

egyedül hagytok. De én mégsem leszek egyedül, mert Atyám velem van.

171

JÁNOS 16:33–17:25

33Ezt azért mondtam el nektek, hogy békességetek legyen bennem. Ezen a

világon szenvednetek kell, de bízzatok: én már legyőztem a világot.”

Jézus imádkozik tanítványaiért

171Miután ezt mondta, Jézus felnézett az égre, és így szólt: „Atyám, eljött

az idő, hogy megmutasd Fiad dicsőségét, hogy Fiad is megmutassa a

te dicsőségedet. 2Te hatalmat adtál neki minden ember fölött, hogy örök

életet adjon azoknak, akiket neki adtál! 3Az örök élet pedig az, hogy megis-

merjenek téged, az egyetlen, igaz Istent és Jézus Krisztust*, akit elküldtél.

4Én megdicsőítettelek téged ezen a földön. Befejeztem a munkát, amivel

megbíztál. 5Ezért most dicsőíts meg engem, Atyám, a te jelenlétedben, azzal

a dicsőséggel, amely az enyém volt tenálad, mielőtt még a világ

létrejött volna.

6Azoknak az embereknek, akiket a világból nekem adtál, megmutattam,

hogy milyen vagy. Ők a tieid voltak, de nekem adtad őket, és engedelmes-

kedtek a tanításodnak. 7Most már tudják, hogy minden, amit nekem adtál,

tőled származik. 8Amiket tőled hallottam, megtanítottam nekik. Ők pedig

elfogadták, és valóban felismerték, hogy tőled jöttem, és elhitték, hogy te

küldtél engem. 9Értük imádkozom most, és nem a hitetlenekért. Azokért,

akiket nekem adtál, mert a tieid. 10Mert ami az enyém, az mind a tiéd, és

ami a tiéd, az az enyém, és én dicsőséget kaptam általuk. 11Én már nem

maradok többé ezen a világon, hanem hozzád megyek, de ők itt maradnak.

Szent Atyám, tartsd meg őket hatalmad által, amelyet nekem adtál, hogy

ők is egyek legyenek, ahogyan mi egyek vagyunk! 12Amíg velük voltam,

megtartottam őket azzal az erővel, amit nekem adtál, és megőriztem őket.

Nem is veszett el egy sem, csak az, aki erre lett kiválasztva, hogy az Írás*

beteljesedjék.

13Most hozzád megyek, de ezeket még elmondom, amíg ezen a világon

vagyok, hogy az én örömöm teljes legyen bennük. 14Amiket tőled hallottam,

megtanítottam nekik. De a világ gyűlölte őket, mert ők nem ebből a világból

valók, ahogyan én sem vagyok e világból való. 15Nem arra kérlek, hogy

vedd ki őket ebből a világból, hanem hogy őrizd meg őket a Gonosztól! 16Ők

nem ehhez a világhoz tartoznak, mint ahogyan én sem. 17Készítsd fel őket a

szolgálatodra igazságod által! A te tanításod az igazság. 18Ahogyan te

elküldtél engem erre a világra, ugyanúgy küldöm el én is őket. 19Elkészítem

magam a szolgálatodra. Értük teszem ezt, hogy ők is valóban készek

legyenek szolgálni téged.

20Nem csak értük kérlek most, hanem azokért is, akik az ő tanításukra

hisznek majd bennem. 21Kérlek, hogy ők is egyek legyenek, ahogyan te,

Atyám, bennem vagy, és én benned. Ők is bennünk legyenek, hogy elhiggye

a világ, hogy te küldtél engem. 22Nekik adtam azt a dicsőséget, amit tőled

kaptam, hogy ők is egyek legyenek, ahogyan mi egyek vagyunk: 23én

bennük, és te énbennem, hogy teljesen eggyé legyenek. És ezáltal megtudja a

világ, hogy te küldtél engem, és őket is ugyanúgy szeretted, ahogyan engem

szerettél.

24Atyám, azt akarom, hogy azok, akiket nekem adtál, velem legyenek ott,

ahol én vagyok. Lássák dicsőségemet, amit tőled kaptam, mert te már a világ

teremtése előtt szerettél engem. 25Igazságos Atyám, a világ nem ismer téged,

JÁNOS 17:26–18:17

172

de én ismerlek, és ezek a tanítványok tudják, hogy te küldtél engem.

26Megmutattam nekik, hogy milyen vagy, és meg is fogom mutatni, hogy az

a szeretet, amellyel engem szerettél, bennük legyen, és én is őbennük éljek.”

Jézust elfogják

(Mt 26:47–56; Mk 14:43–50; Lk 22:47–53)

181Miután Jézus befejezte az imádkozást, tanítványaival együtt átment a

Kedron-patak túlsó partjára. Volt ott egy kert, Jézus és tanítványai

bementek oda.

2Ezt a helyet ismerte Júdás is, az áruló, mert Jézus gyakran találkozott itt a tanítványaival. 3Ekkor Júdás odament egy csapat római katonával és a templomőrökkel, akiket a főpapok* és a farizeusok* küldtek oda. Fáklyákat*,

lámpásokat és fegyvereket vittek magukkal.

4Jézus pedig — mivel tudta, hogy mi történik majd vele — előlépett és

megkérdezte: „Kit kerestek?”

5Ők így feleltek: „A názáreti Jézust.”

„Én vagyok*” — mondta Jézus. Közben ott állt Júdás is, aki elárulta őt.

6Amikor Jézus azt mondta: „Én vagyok”, azok hátraléptek, és földre estek.

Jézus ekkor ismét megkérdezte:

7„Kit kerestek?”

Ők így feleltek: „A názáreti Jézust.”

8Jézus erre azt mondta: „Már mondtam nektek, hogy én vagyok. Ha

viszont engem kerestek, akkor ezeket az embereket engedjétek elmenni!” 9Ez

azért történt, hogy beteljesedjék, amit előzőleg mondott: „Senki nem veszett

el azok közül, akiket nekem adtál.”

10Ekkor Simon Péter kihúzta a kardját, odacsapott a főpap* szolgájára, és

levágta a jobb fülét. Ezt a szolgát pedig Málkusnak hívták. 11Jézus így szólt Péterhez: „Tedd vissza a kardodat! Talán ne igyam ki azt a poharat*, amit

Atyám adott nekem?”

Jézust Annás elé viszik

(Mt 26:57–58; Mk 14:53–54; Lk 22:54)

12Ekkor a katonák, a parancsnok és a zsidó templomőrök elfogták Jézust.

Megkötözték, 13és először Annáshoz vitték. Annás volt az apósa Kajafásnak,

aki abban az évben a főpap* volt. 14Kajafás volt az, aki azt tanácsolta a

zsidóknak, hogy jobb, ha egy ember hal meg a népért.

Péter letagadja, hogy ismeri Jézust

(Mt 26:69–70; Mk 14:66–68; Lk 22:55–57)

15Simon Péter és egy másik tanítvány követték Jézust. Ez a tanítvány jól

ismerte a főpapot*, ezért Jézussal együtt ő is bement a főpap palotájába.

16Péter pedig kinn maradt az ajtónál. Később kijött a másik tanítvány, a

főpap ismerőse, beszélt az ajtót őrző lánnyal, és bevitte Pétert. 17Ezután a

szolgálólány, aki az ajtót őrizte, megkérdezte Pétert: „Ugye, te is ennek az

embernek a tanítványa vagy?”

18:5 Én vagyok Jézus Szó szerint: Én vagyok. Ez jelentheti ugyanazt, amit a 8:24. 28. 58; 13:19-ben jelent. De jelentheti azt is, hogy „én vagyok az”, vagyis „én vagyok a Krisztus”.

173

JÁNOS 18:18–35

Péter azonban így szólt: „Dehogyis, nem vagyok!”

18Ott álltak a szolgák és a templomőrök, és mivel hideg volt, tüzet raktak,

körülállták, és úgy melegedtek. Péter is ott állt köztük, és melegedett.

A főpap kihallgatja Jézust

(Mt 26:59–66; Mk 14:55–64; Lk 22:66–71)

19Eközben a főpap* a tanítványairól és a tanításáról kérdezte Jézust. 20Ő

így válaszolt: „Én mindig nyilvánosan tanítottam az embereket a zsinagógá-

ban* és a Templomban*, ahol a zsidók összegyűlnek, és soha semmit nem

mondtam titokban. 21Miért kérdezgetsz engem? Kérdezd azokat, akik

hallották a tanításaimat! Ők biztosan tudják, mit mondtam!”

22Amikor ezt mondta, egy közelben álló őr megütötte őt, és így szólt:

„Hogy mersz így válaszolni a főpapnak*?”

23Jézus azt mondta: „Ha valamit rosszul mondtam, mondd meg, mi volt

az! De ha igazam volt, akkor miért ütsz meg engem?”

24Ekkor Annás megkötözve elküldte őt Kajafáshoz, a főpaphoz*.

Péter újra letagadja, hogy ismeri Jézust

(Mt 26:71–75; Mk 14:69–72; Lk 22:58–62)

25Ezalatt Simon Péter a tűznél állt, és melegedett. Ekkor így szóltak hozzá:

„Ugye, te is annak az embernek a tanítványa vagy?”

De ő letagadta, és azt mondta: „Dehogy vagyok!”

26A főpap* egyik szolgája — annak a rokona, akinek Péter levágta a fülét —

így szólt hozzá: „Nem téged láttalak vele a kertben?”

27Péter újra letagadta. Ebben a pillanatban megszólalt a kakas.

Jézust Pilátushoz viszik

(Mt 27:1–2, 11–31; Mk 15:1–20; Lk 23:1–25)

28Korán reggel Jézust Kajafás házából a helytartói palotába vitték. A

zsidók azonban nem akartak belépni, hogy ne váljanak tisztátalanná az

ünnepre,* és megehessék a pászkavacsorát*. 29Ezért Pilátus kijött hozzájuk,

és megkérdezte: „Mivel vádoljátok ezt az embert?”

30Ezt mondták: „Ha nem volna gonosztevő, nem adtuk volna át neked.”

31Pilátus így válaszolt: „Vigyétek el, és ítéljétek el a saját Törvényetek

szerint!”

A zsidó vezetők így feleltek: „A te törvényed nem engedi meg nekünk,

hogy bárkit megöljünk!” 32Ez pedig azért történt így, hogy beteljesedjen,

amit Jézus előre megmondott, hogy milyen halállal fog meghalni.

33Ekkor Pilátus visszament a palotába, magához hívatta Jézust, és

megkérdezte tőle: „Te vagy a zsidók királya?”

34Jézus pedig megkérdezte: „Magadtól kérdezed ezt, vagy beszéltek

neked rólam?”

35Pilátus így válaszolt: „Nem vagyok én zsidó! Saját néped és a főpapok*

adtak át nekem. Mit tettél?”

18:28 tisztátalan Ha bementek volna egy nem zsidó ember házába, az érvénytelenné tette volna a korábban elvégzett különleges megtisztulási szertartásukat, és nem vehettek volna részt a Pászka ünnepen. Lásd még Jn 11:55.

JÁNOS 18:36–19:16

174

36Jézus pedig így felelt: „Az én Királyságom nem ebből a világból való.

Ha ebből világból való volna, szolgáim harcolnának értem, hogy ne

adjanak át a zsidó vezetőknek. Az én Királyságom azonban nem ebből a

világból való.”

37Ekkor Pilátus azt mondta: „Szóval király vagy!”

Jézus pedig így válaszolt: „Igen, jól mondod, az vagyok. Azért születtem,

és azért jöttem erre a világra, hogy az igazságról beszéljek. Aki az igazság

oldalán áll, mind hallgat a szavamra.”

38Erre Pilátus megkérdezte: „Mi az igazság?” azután újra kiment a zsidó

vezetőkhöz, és így szólt hozzájuk: „Semmi bűnt nem találok benne, ami

miatt elítélhetném. 39Szokás nálatok, hogy egy foglyot szabadon engedek

nektek a Pászka ünnepen*. Akarjátok, hogy elengedjem nektek a zsidók

királyát?”

40Erre kiabálni kezdtek: „Nem, ne őt, hanem Barabbást engedd szabadon!”

Ez a Barabbás pedig rabló volt.

191Ekkor Pilátus előhozatta Jézust, és megkorbácsoltatta. 2A katonák

pedig tüskés ágakból koronát fontak, a fejére tették, és bíborszínű

köpenyt adtak rá. 3Azután többször is odamentek hozzá és így gúnyolták:

„Éljen a zsidók királya!”, és közben ütötték az arcát.

4Később újra kijött Pilátus, és így szólt a zsidó vezetőkhöz: „Kihozom

nektek őt. Értsétek meg, én semmit nem találtam, amivel vádolhatnám.”

5Ekkor Jézus kijött, fején töviskoronával, bíbor színű köpenyben. Pilátus

pedig így szólt: „Nézzétek, itt van az ember!”

6Amikor Jézust meglátták, a főpapok* és a templomőrök így kiáltoztak:

„Feszítsd meg! Feszítsd meg!”

De Pilátus így szólt: „Feszítsétek meg ti! Én semmiben nem találom

bűnösnek!”

7A zsidók pedig így feleltek: „Van egy olyan törvényünk, amely szerint

meg kell halnia, mert Isten Fiának nevezte magát!”

8Amikor ezt Pilátus meghallotta, nagyon megijedt. 9Visszament a

helytartói palotába, és újra megkérdezte Jézustól: „Honnan jöttél?” De Jézus

nem válaszolt neki. 10Pilátus így folytatta: „Nem válaszolsz nekem?! Ugye,

tudod, hogy van hatalmam arra, hogy szabadon engedjelek, de arra is, hogy

megfeszíttesselek?”

11Jézus erre így válaszolt: „Semmi hatalmad nem lenne fölöttem, ha nem

Istentől kaptad volna. Ezért aki átadott engem neked, bűnösebb, mint te.”

12Ettől kezdve Pilátus igyekezett őt szabadon engedni, de a zsidó vezetők

így kiáltoztak: „Ha szabadon engeded, nem vagy a császár* barátja! Mert aki

királynak mondja magát, az a császár ellensége!”

13Amikor Pilátus ezt meghallotta, újra kihozatta Jézust. Beült a bírói

székbe, azon a helyen, amelyet Kövezett udvarnak, vagy héberül

Gabbatának neveznek. 14Péntek volt, a Pászka ünnep* előkészületeinek

napja. Dél felé Pilátus így szólt a zsidókhoz: „Nézzétek, itt a királyotok!”

15Erre azok így kiáltoztak: „Vidd el innen! Vidd el innen! Feszítsd meg!”

Pilátus megkérdezte: „Feszítsem meg a királyotokat?”

De a főpapok* így feleltek: „Nincs más királyunk, csak a császár*!”

16Ekkor Pilátus átadta nekik Jézust, hogy feszítsék meg, a katonák pedig

átvették őt.

175

JÁNOS 19:17–36

Jézus keresztre feszítése

(Mt 27:32–44; Mk 15:21–32; Lk 23:26–43)

17Jézus saját maga vitte a keresztjét, és kiment a Koponya-helyre, amelyet

héberül Golgotának neveznek. 18Itt keresztre feszítették. Vele együtt

feszítettek meg két másik férfit is: egyiket az egyik, a másikat a másik

oldalára. Jézus került középre. 19Pilátus feliratot készíttetett, amelyet

rászögeztek a keresztre. A feliraton ez állt: „NÁZÁRETI JÉZUS, A ZSIDÓK

KIRÁLYA”. 20Az a hely, ahol Jézust megfeszítették, közel volt a városhoz, ezért a zsidók közül sokan elolvasták ezt a feliratot, amely héberül, görögül és

latinul is ki volt írva. A zsidó főpapok* azonban azt mondták Pilátusnak:

21„Ne azt írd: ‘A zsidók királya’, hanem inkább ezt: ‘Azt mondta: Én vagyok

a zsidók királya’!”

22De Pilátus így válaszolt: „Nem változtatom meg, amit megírtam.”

23A katonák pedig, miután Jézust megfeszítették, elvették a ruháit. Négy

részre osztották, mindegyiknek jutott egy rész. A köpenyét is levették, de

mivel az varrás nélkül készült, vagyis az egészet egy darabban szőtték, 24azt mondták egymásnak: „Ne szakítsuk szét! Inkább sorsoljuk ki, hogy kié

legyen!” Így teljesedett be az Írás*:

„Ruháimon megosztoztak,

és köpenyemre sorsot vetettek.”

Zsolt 22:19

A katonák pontosan ezt tették.

25Jézus keresztjénél ott állt az édesanyja és annak nővére. Ott volt Mária,

a Klópás felesége és a magdalai Mária. 26Amikor Jézus ránézett az anyjára,

és a közelben álló tanítványra, akit szeretett, így szólt az anyjához:

„Asszony, itt a fiad!” 27A tanítványnak pedig azt mondta: „Nézd itt van az

anyád!” A tanítvány el is vitte a saját otthonába Jézus anyját, aki attól

kezdve ott lakott vele.

Jézus halála

(Mt 27:45–56; Mk 15:33–41; Lk 23:44–49)

28Ezután Jézus tudva, hogy minden beteljesedett, így szólt: „Szomjas

vagyok.”* Ezt azért mondta, hogy az Írás* szerint történjen minden. 29Volt ott egy ecettel teli edény, amelybe szivacsot mártottak, izsóp ágra tűzték, és felnyújtották a szájához. 30Miután Jézus elfogadta az ecetet, ezt mondta:

„Minden be van fejezve”. Ezután lehajtotta a fejét, és meghalt.

31Mivel aznap péntek volt, a zsidó vezetők megkérték Pilátust, hogy

töresse el a keresztre feszítettek lábát, és vetesse le a testeket a keresztről, hogy szombaton* már ne legyenek ott, mert az a szombat különlegesen nagy

ünnep volt. 32Ezért a katonák eltörték az első ember lábát, akit Jézussal

együtt feszítettek meg, aztán a másikét is. 33De amikor Jézushoz értek, látták, hogy ő már meghalt, ezért az ő lábát nem törték el. 34Az egyik katona

azonban beleszúrta a lándzsáját Jézus oldalába, amelyből azonnal vér és víz

folyt ki. 35Aki látta ezt, az tanúsítja, hogy ez így történt, és az ő tanúsága igaz. Ő tudja, hogy az igazságot mondja azért, hogy ti is higgyetek. 36Ezek

pedig azért történtek, hogy beteljesedjék az Írás*: „A csontját azonban nem

19:28 „Szomjas vagyok.” Lásd Zsolt 22:15; 69:21.

JÁNOS 19:37–20:15

176

fogják eltörni.”* 37Egy másik helyen pedig ezt mondja az Írás: „Néznek majd

arra, akit átszúrtak.”*

Jézust sírba helyezik

(Mt 27:57–61; Mk 15:42–47; Lk 23:50–56)

38Ezután Arimátiai József megkérte Pilátust, hogy levehesse a keresztről

Jézus testét. József is Jézus tanítványa volt, de csak titokban, mert félt a

zsidó vezetőktől. Pilátus megengedte neki, József pedig elment, és levette

Jézus testét. 39Eljött Nikodémus is, és körülbelül harminc kiló, mirhából és

aloéből* készült keveréket hozott. Ő volt az, aki korábban egyszer éjszaka

beszélgetett Jézussal. 40Miután levették Jézus testét, a zsidók temetési

szokásai szerint vásznakba tekerték az illatszerekkel együtt. 41Azon a

helyen, ahol Jézust keresztre feszítették, volt egy kert. A kertben pedig volt egy új sziklasír, ahová még senkit nem temettek. 42Mivel ez a sír* közel volt, oda helyezték Jézust, hiszen a zsidók a szombat* megünneplésére

készültek.

A tanítványok az üres sírnál

(Mt 28:1–10; Mk 16:1–8; Lk 24:1–12)

201A hét első napján korán reggel, amikor még sötét volt, magdalai

Mária kiment a sírhoz*. Meglátta, hogy a követ elmozdították a sír

bejáratától. 2Ekkor elszaladt Simon Péterhez és a másik tanítványhoz, akit

Jézus szeretett, és azt mondta: „Elvitték a sírból az Urat, és nem tudjuk,

hová tették!”

3Ekkor Péter és a másik tanítvány elindult a sírhoz*. 4Együtt szaladtak, de

a másik megelőzte Pétert, és elsőként ért oda. 5Lehajolt, és meglátta, hogy ott vannak a vásznak, de nem ment be. 6Azután odaért Simon Péter is, aki

mögötte futott, és bement a sírba*. 7Ő is látta, hogy ott vannak a vásznak.

Látta a kendőt is, ami Jézus arcán volt, de az távolabb feküdt, külön

összehajtva. 8Ekkor bement a másik tanítvány is, aki elsőként ért a sírhoz.

Látta mindezt, és hitt. 9Még nem értették az Írást*, hogy Jézusnak fel kell

támadnia a halálból.

Jézus megjelenik magdalai Máriának

(Mk 16:9–11)

10Ezután a tanítványok hazamentek, 11Mária pedig ott maradt a sír előtt, és

sírt. Azután sírva lehajolt, hogy benézzen a sziklasírba. 12Meglátott két fehér ruhás angyalt, akik ott ültek, ahol korábban Jézus teste volt: egyik a fejénél, a másik a lábánál.

13Az angyalok megszólították Máriát: „Miért sírsz, asszony?”

Ő pedig így válaszolt: „Mert elvitték az én Uramat, és nem tudom, hová

tették.” 14Amikor ezt mondta, megfordult, és meglátta Jézust, aki ott állt.

Mária azonban nem ismert rá.

15Jézus megkérdezte: „Miért sírsz, asszony? Kit keresel?”

19:36 idézet: 2Móz 12:46; 4Móz 9:12; Zsolt 34:21. 19:37 idézet: Zak 12:10. 19:39 mirhából és aloéből Ezekből a fűszerekből édes illatú, drága kenőcsöt készítettek. Használták illatosításra (mint ma a parfümöt), és a halottak temetésekor is.

177

JÁNOS 20:16–21:3

Mária azt hitte, hogy a kertésszel beszél, ezért így válaszolt: „Uram, ha te

vitted el, mondd meg, hová tetted, és én elviszem!”

16Ekkor Jézus nevén szólította: „Mária!”

Ő megfordult, és azt mondta: „Rabbóni!”, ami azt jelenti: „Mester”.

17Jézus így szólt hozzá: „Ne érj hozzám, mert még nem mentem fel az

Atyához! Menj el a testvéreimhez, és mondd meg nekik: felmegyek az én

Atyámhoz és a ti Atyátokhoz, az én Istenemhez, és a ti Istenetekhez!”

18Mária pedig elment, és ezt mondta a tanítványoknak: „Láttam az Urat!”

És elmondta nekik, amit Jézustól hallott.

Jézus megjelenik tanítványai között

(Mt 28:16–20; Mk 16:14–18; Lk 24:36–49)

19Aznap este, a hét első napján, a tanítványok együtt voltak. De bezárták

az ajtókat, mivel féltek a zsidó vezetőktől. Jézus hirtelen megjelent közöttük, és köszönt nekik: „Békesség nektek!” 20Miután ezt mondta, megmutatta

nekik a két kezét és az oldalát. A tanítványok pedig nagyon örültek, hogy

látják az Urat.

21Ezután Jézus újra azt mondta nekik: „Békesség nektek! Ahogyan engem

küldött az Atya, úgy küldelek én is titeket.” 22Miután ezt mondta, rájuk

lehelt, és így szólt: „Vegyétek a Szent Szellemet*! 23Akiknek megbocsátjátok

a bűneit, azoknak a bűnei meg lesznek bocsátva. Akiknek viszont nem,

azoknak a bűnei megmaradnak.”

Jézus megjelenik Tamásnak

24Tamás, akit Ikernek is hívtak, a tizenkét tanítvány közé tartozott, de nem

volt ott, amikor Jézus megjelent. 25A többiek elmondták neki, hogy látták az

Urat. Ő így válaszolt erre: „Amíg nem látom a kezén a szögek helyét, és meg

nem érintem az ujjammal a szögek helyét, és nem teszem a kezem az

oldalára, addig nem hiszem el.”

26Egy héttel később a tanítványok újra egütt voltak, és akkor már Tamás is

köztük volt. Bár az ajtók zárva voltak, Jézus megjelent közöttük, és köszönt

nekik: „Békesség nektek!” 27Azután Tamáshoz fordult: „Tedd ide az ujjadat,

és nézd meg a kezemet! Nyújtsd ki a kezedet, és tedd az oldalamra! Ne

kételkedj többé, hanem higgy!”

28Tamás így felelt: „Én Uram és Istenem!”

29Jézus így szólt: „Azért hiszel, mert látsz engem? Boldogok, akik nem

látnak, mégis hisznek.”

Miért írta János ezt a könyvet?

30Sok más csodát is tett Jézus a tanítványai szeme láttára, amelyek nincsenek megírva ebben a könyvben. 31Ezek pedig azért vannak megírva, hogy

higgyétek, hogy Jézus a Krisztus*, Isten Fia, és ez által életetek legyen benne.

Jézus a Tibériás tavánál

211Ezután Jézus újra megjelent a tanítványoknak a Tibériás tavánál. Ez

így történt: 2együtt voltak Simon Péter, Tamás, akit Ikernek hívtak,

Nátánaél a galileai Kánából, Zebedeus fiai és még két tanítvány. 3Simon

Péter azt mondta nekik: „Kimegyek halászni.”

JÁNOS 21:4–22

178

Erre a többiek így szóltak: „Mi is veled megyünk.” Ki is mentek és

csónakba szálltak, de egész éjszaka nem fogtak semmit.

4Már reggel volt, amikor Jézus megállt a parton, de a tanítványok nem

tudták, hogy ő az. 5Jézus megkérdezte tőlük: „Barátaim! Fogtatok-e

valamit?”

„Semmit” — felelték a tanítványok.

6Akkor Jézus ezt mondta: „Vessétek ki a hálót a csónak jobb oldalán, ott

majd találtok.” A tanítványok kivetették a hálót, de visszahúzni már nem

tudták, annyi hal volt benne.

7Ekkor az a tanítvány, akit Jézus szeretett, azt mondta Péternek: „Ez az

Úr!” Amikor Péter meghallotta, hogy az Úr az, felvette felsőruháját, mert

meztelen volt, és beugrott a vízbe. 8A többi tanítvány a partra evezett, és

húzták a halakkal teli hálót. Nem voltak túl messze a parttól, csak mintegy

száz méterre. 9Amikor partot értek, tűzrakást találtak, a parázson pedig

halak sültek, és kenyér is volt ott. 10Jézus pedig így szólt hozzájuk:

„Hozzatok néhány halat, amit most fogtatok!”

11Ekkor Simon Péter visszament a csónakhoz, és a partra húzta a hálót,

amely tele volt nagy halakkal, pontosan százötvenhárommal. De a háló, bár

ilyen sok hal volt benne, mégsem szakadt szét. 12Azután Jézus azt mondta

nekik: „Gyertek, egyetek!” A tanítványok közül pedig senki nem merte

megkérdezni tőle: „Ki vagy te?”, mert tudták, hogy ő az Úr. 13Jézus ekkor

odament, fogta a kenyeret, és odaadta nekik, ugyanígy a halakat is.

14Ez volt a harmadik alkalom, hogy Jézus megjelent a tanítványoknak,

miután feltámadt a halálból.

Szeretsz-e engem?

15Miután ettek, Jézus megkérdezte Simon Pétertől: „Simon, Jóna fia, jobban

szeretsz engem, mint a többiek?”

Péter pedig így felelt: „Igen, Uram, tudod, hogy szeretlek téged.”

Jézus erre azt mondta neki: „Legeltesd az én bárányaimat!”

16Azután újra megkérdezte tőle: „Simon, Jóna fia, szeretsz engem?”

Péter ismét azt mondta: „Igen, Uram, tudod, hogy szeretlek téged.”

Jézus pedig azt mondta: „Gondoskodj az én juhaimról!”

17Ezután harmadszor is megkérdezte tőle: „Simon, Jóna fia, szeretsz engem?”

Péter erre elszomorodott, hogy Jézus harmadszorra is megkérdezte tőle,

hogy szereti-e, és így válaszolt: „Uram, te mindent tudsz. Tudod, hogy

szeretlek.”

Jézus újra azt mondta neki: „Legeltesd az én juhaimat! 18Igazán mondom

neked, amíg fiatal voltál, felkötötted az övedet, és oda mentél, ahová akartál. De ha megöregszel, kinyújtod a kezed, és akkor majd más köti fel az övedet, és oda visz, ahová nem akarsz menni.” 19Ezzel adta tudtára, hogyan fog meghalni, és

halálával hogyan dicsőíti Istent. Ezután így szólt hozzá: „Kövess engem!”

20Ekkor Péter hátrafordult, és meglátta, hogy az a tanítvány, akit Jézus

szeretett, követi őket. Ő volt az, aki a vacsora közben Jézushoz közel hajolt, és megkérdezte tőle, hogy ki lesz az, aki elárulja őt. 21Akkor Péter ránézett arra a tanítványra, és megkérdezte Jézustól: „Uram, hát vele mi lesz?”

22Jézus pedig így válaszolt: „Ha azt akarom, hogy megmaradjon, amíg

eljövök, mi közöd hozzá? Te csak kövess engem!”

179

JÁNOS 21:23–25

23Így terjedt el a testvérek között az a hír, hogy ez a tanítvány nem hal

meg. Pedig Jézus nem azt mondta, hogy nem fog meghalni, csak annyit

mondott: „Ha azt akarom, hogy megmaradjon, amíg eljövök, mi közöd

hozzá?” 24Ő az a tanítvány, aki ezekről tanúskodik, és aki ezeket leírta, és tudjuk, hogy az ő tanúsága igaz.

25Jézus még sok más dolgot is tett. Ha ezeket mind leírnák, azt hiszem, az

egész világ sem lenne elég nagy ahhoz, hogy a megírt könyvek elférjenek benne.

180

Az apostolok

cselekedetei

Jézus a Szent Szellem eljövetelét ígéri

11Kedves Teofilus, első könyvemben mindarról írtam neked, amit Jézus tett

és tanított. 2Írtam neked Jézus életéről, a kezdettől egészen addig a napig,

amikor felvitték a Mennybe. De mielőtt ez történt, Jézus még beszélt az apos-

tolokkal*, akiket ő választott ki. A Szent Szellem* által megmondta nekik, mit tegyenek. 3Ez Jézus halála után történt, de ő megjelent az apostoloknak, és

sokféle módon meggyőzően bizonyította, hogy él. Miután Jézus feltámadt a

halálból, az apostolok negyven napon keresztül sokszor látták őt. Ez alatt az idő alatt Jézus beszélt nekik Isten királyi uralmáról. 4Egyszer, amikor együtt ettek, ezt parancsolta nekik: „Az Atya megígért nektek valamit, ahogyan már

beszéltem erről. Ne menjetek el Jeruzsálemből, hanem várjátok meg, amíg

megkapjátok, amit ő ígért. 5Mert János* vízbe merített be*, ti pedig néhány

nap múlva Szent Szellembe fogtok bemerítkezni.”

Jézus felemelkedik a Mennybe

6Amikor az apostolok* együtt voltak, megkérdezték Jézust: „Uram, a

királyságot mostanában fogod-e újra felállítani Izrael számára?”

7Ő így válaszolt: „Nem a ti dolgotok, hogy tudjátok az időpontokat, vagy

időszakokat. Egyedül az Atyának van hatalma ezeket meghatározni. 8De

amikor a Szent Szellem* leszáll rátok, erőt kaptok, és tanúim lesztek. Rólam

fogtok beszélni az embereknek Jeruzsálemben, egész Júdeában és

Samáriában, sőt az egész világon mindenhol.”

9Miután Jézus ezt mondta, a szemük láttára felemelkedett az égbe, majd

egy felhő eltakarta. 10Az apostolok még mindig az eget nézték, ahová Jézus

felment, amikor hirtelen megállt mellettük két fehér ruhás férfi, 11és ezt

kérdezte tőlük: „Galileai férfiak, miért álltok itt az ég felé nézve? Ez a Jézus, aki felment tőletek a Mennybe, ugyanúgy jön majd vissza, ahogyan felmenni

láttátok.”

Új apostol kijelölése Júdás helyett

12Ezután az apostolok* az Olajfák hegyéről visszamentek Jeruzsálembe,

ami körülbelül egy kilométerre volt onnan. 13Amikor megérkeztek,

felmentek abba az emeleti szobába, ahol a szállásuk volt. Péter, János, Jakab, András, Fülöp, Tamás, Bertalan, Máté, Jakab (az Alfeus fia), a zélóta* Simon, és Júdás (a Jakab fia) voltak ezek az apostolok.

14Mindannyian együtt voltak, állandóan és egy szívvel-lélekkel

imádkoztak. Velük volt Jézus anyja, Mária, és Jézus testvérei, meg néhány

asszony is.

181

APCSEL 1:15–2:11

15Ezekben a napokban történt, hogy amikor körülbelül százhúszan voltak

együtt, Péter felállt a testvérek között, és azt mondta: 16–17„Testvéreim, be kellett teljesednie az Írásnak*, amit a Szent Szellem* Dávid* által már régen megmondott Júdásról, aki közénk tartozott, és velünk együtt szolgált. Ő

vezette azokat, akik Jézust elfogták.

18Júdás pénzt kapott a gonoszságáért, ezen a pénzen pedig egy telket

vettek. Júdás azonban fejjel előre a földre zuhant, teste felhasadt és belső

részei kiomlottak. 19Ezt mindenki megtudta Jeruzsálemben, és el is nevezték

azt a telket a maguk nyelvén Akeldamá-nak, ami azt jelenti: Vérmező.

20Ahogyan ez a Zsoltárok Könyvében meg van írva:

‘Legyen az ő lakóhelye elhagyatott, senki ne lakjon ott.’

Zsolt 69:26

És az is meg van írva:

‘Az ő helyét a vezetők között valaki más foglalja el!’

Zsolt 109:8

21–22Ezért választanunk kell valakit, aki velünk együtt tanúskodik Jézus

feltámadásáról. Olyan emberre van szükségünk, aki közénk tartozott egész

idő alatt, amíg az Úr Jézus velünk volt: attól fogva, amikor János* elkezdte az embereket bemeríteni*, egészen addig, amíg Jézust a Mennybe felvitték.”

23Ekkor két férfit állítottak előre: Józsefet (akit Barsabbásnak és

Jusztusznak is hívtak) és Mátyást. 24–25Azután így imádkoztak: „Urunk! Te

mindenki szívét ismered. Mutasd meg, hogy e kettő közül melyiket válasz-

tottad, hogy azt az apostoli* munkát végezze, amit Júdás elhagyott, hogy

arra a helyre jusson, ahová tartozik. Urunk, mutasd meg, melyikük foglalja

el Júdás helyét!” 26Azután sorsot húztak, és a sors Mátyásra esett, aki ettől fogva csatlakozott a tizenegy apostolhoz.

Pünkösd napján a Szent Szellem leszáll a tanítványokra

21Mindannyian együtt voltak akkor is, amikor elérkezett a Pünkösd*

ünnepe. 2Hirtelen olyan hang hallatszott az égből, mint amikor erős szél

fúj, és betöltötte az egész házat, ahol ültek. 3Azután lángnyelvek jelentek

meg közöttük, és rászálltak mindenkire. 4Ekkor betöltötte őket a Szent

Szellem*. Mind más-más nyelveken kezdtek beszélni, ahogy a Szent Szellem

képessé tette őket erre.

5Az ünnepre sok istenfélő zsidó gyűlt össze Jeruzsálemben a világ minden

tájáról. 6Amikor meghallották ezt a zúgást, mindenfelől odagyűltek az

emberek, és nagyon meglepődtek, mert mindenki a saját anyanyelvén

hallotta őket beszélni. 7Az emberek nem értették, hogyan lehet ez, és nagyon

csodálkoztak. Azt mondták: „Hát nem mind Galileából valók* ezek, akik itt

beszélnek? 8Hogyan lehet, hogy mind a saját nyelvünkön halljuk őket?

9Hiszen vannak itt közöttünk pártusok, médek és elámiták. Jöttek

Mezopotámiából, Júdeából, Kappadóciából, Pontuszból és Ázsiából*,

10Frígiából, Pamfíliából, Egyiptomból és Líbia Ciréné melletti vidékéről.

Jöttek látogatók Rómából is. 11Vannak közöttünk, akik zsidónak születtek, és

vannak, akik felvették ezt a vallást. Kréta szigetéről is jöttek, és vannak itt arabok is. Mindannyian mégis a saját anyanyelvünkön halljuk, amit ezek a

2:7 Galileából valók Az emberek tudták, hogy a Galileában élők csak a saját nyelvüket ismerik.

APCSEL 2:12–27

182

galileai férfiak Isten csodálatos dolgairól mondanak.” 12Az emberek nagyon

elcsodálkoztak, és zavartan kérdezték egymástól: „Mit jelent ez?” 13Mások

azonban kinevették őket: „Biztosan túl sok édes bort ittak.”

Péter apostol beszéde Pünkösd ünnepén

14Ekkor Péter a többi tizenegy apostollal* együtt felállt, és hangosan így

szólt az összegyűlt emberekhez: „Zsidó testvéreim, és ti mindnyájan, akik

Jeruzsálemben laktok! Kérlek, figyeljetek rám! Hadd mondjam el nektek, mit

jelent ez! 15Nem részegek ezek az emberek, mint ahogy ti gondoljátok,

hiszen még csak reggel van, kilenc óra. 16Hanem az történik most, amit Jóel

próféta* megmondott:

17 ‘Azt mondja Isten: az utolsó napokban kiárasztom

Szellememet* minden emberre,

és prófétálnak fiaitok és lányaitok,

a fiatalok látomásokat látnak,

az öregek pedig álmokat álmodnak.

18

Azokban a napokban

kiárasztom szolgáimra is Szellememet,

férfiakra is, meg nőkre is,

és ők is prófétálni fognak.

19

Fönt az égben csodákat mutatok majd,

lent a Földön meg jeleket,

vért, tüzet és füstfelhőket.

20

A Nap elsötétedik majd, a Hold pedig vérvörös lesz,

mielőtt eljön az Úr hatalmas és dicsőséges napja.

21

De mindenki meg fog menekülni,

aki az Urat hívja segítségül.’*

Jóel 2:28–32 vagy 3:1–5

22Izraeli férfiak, hallgassatok rám! A Názáret városából való Jézus olyan

ember volt, akit Isten maga igazolt és ajánlott nektek. Ezt Isten világosan

megmutatta azok által a csodák, erők és jelek által, amelyeket maga Isten vitt véghez Jézuson keresztül. Mindannyian láttátok ezeket a csodálatos dolgokat,

és jól tudjátok, hogy mindez igaz. 23Jézust a kezetekbe adták, ti pedig gonosz emberek segítségével keresztre feszítettétek, és megöltétek őt. De Isten előre tudta, hogy ez így lesz, mert minden az ő terve szerint történt. 24Igen, Jézus elszenvedte a halál fájdalmát, de Isten feltámasztotta, mert lehetetlen volt, hogy a Halál fogva tartsa Jézust. 25Hiszen Dávid* is ezt mondja róla:

‘Mindig az Urat látom magam előtt: itt van a jobb oldalamon,

hogy biztonságban legyek.

26

Ezért örül a szívem, boldogan beszélek,

sőt, még a testem is abban a reménységben él,

27

hogy nem hagysz engem a Halál birodalmában*,

és nem engeded, hogy Szented teste a sírban pusztuljon el.

2:21 hívja segítségül Szó szerint: „Aki segítségül hívja az Úr nevét” — vagyis aki az Urat imádja, tőle kér segítséget, és így fejezi ki, hogy hisz és bízik benne. 2:27 Halál birodalma Szó szerint: a

„Hádész”-ban. Lásd a szójegyzékben. A 31. versben is.

183

APCSEL 2:28–45

28

Megmutattad nekem az életre vezető ösvényeket,

közel jössz hozzám, és nagy örömmel töltesz be.’

Zsolt 16:8–11

29Testvéreim, nyíltan megmondhatom nektek, hogy Dávid*, aki ősapánk

volt, meghalt, eltemették, és a sírja itt van Jeruzsálemben mind a mai napig.

30Ő azonban próféta* volt, és tudta, hogy Isten megígért neki valamit. Azt

ígérte, sőt meg is esküdött rá, hogy Dávid egyik utódját teszi királlyá Dávid trónján.* 31Mivel Dávid ezt előre látta, ezért a Krisztus* feltámadásáról

beszélt, amikor azt mondta:

‘Nem maradt a Halál birodalmában,

és teste nem pusztult el a sírban.’

32Így tehát nem Dávid, hanem Jézus az, akit Isten feltámasztott a halálból!

Erről mi mindnyájan tanúskodunk. 33Azután Jézust a legmagasabb helyre

emelte fel Isten, és a jobb oldalára ültette. Ekkor Jézus megkapta az Atyától a megígért Szent Szellemet*, akit most kiárasztott. Ez történik most a ti

szemetek előtt, és ezt halljátok. 34Hiszen nem Dávid* ment fel a Mennybe,

amint ő maga mondta:

‘Így szólt az Úr az én Uramhoz: Ülj a jobb oldalamra,

35

amíg ellenségeidet hatalmad alá vetem!’*

Zsolt 110:1

36Ezért tudja meg Izrael egész népe, hogy Isten Úrrá és Krisztussá* tette

azt a Jézust, akit ti a keresztfán megöltetek. Ez egészen biztosan igaz!”

37Ezek a szavak úgy szíven találták őket, hogy azt kérdezték Pétertől és a

többi apostoltól*: „Akkor most mit tegyünk, testvérek?”

38Péter erre így válaszolt: „Változtassátok meg gondolkozásotokat és az

életeteket, merítkezzetek be* mindannyian Jézus Krisztus nevében, Isten

meg fogja bocsátani bűneiteket, és a Szent Szellem* ajándékát adja nektek.

39Mert az ígéret nektek szól és gyermekeiteknek, és azoknak is, akik távol

vannak. Mindenkinek, akit az Úr, a mi Istenünk magához hív.”

40Péter még sok egyebet is mondott nekik, hogy figyelmeztesse és biztassa

őket. Ezt mondta nekik: „Szabaduljatok ki ebből a gonosz nemzedékből!”

41Akik elfogadták Péter beszédét, még azon a napon bemerítkeztek*. Így

körülbelül háromezren csatlakoztak hozzájuk. 42Ezek az emberek minden

nap együtt voltak, és azzal foglalkoztak, hogy az apostolok* tanítását

megismerjék, részt vettek a közösségben és a kenyér megtörésében,* és

együtt imádkoztak.

A jeruzsálemi közösség élete

43Az apostolok* által sok jel és csoda történt, ezért mindenkiben Isten

iránti félelem és tisztelet támadt. 44A hívők egy akaraton voltak, és amijük

csak volt, mindent közösnek tekintettek. 45Akiknek valami vagyonuk volt,

eladták, és az árát szétosztották a testvérek között. Mindenkinek annyit

2:30 Azt ígérte … trónján 2 Sam 7:12, 13 és Zsolt 132:11. 2:35 hatalmad alá vetem Szó szerint:

„amíg ellenségeidet lábaid alá kényszerítem, mint a királyi trón lábtartó zsámolyát.” 2:42 a kenyér megtörése Ez jelenthet egyszerű közös étkezést is, vagy jelentheti az Úrvacsorát: azt a különleges közös étkezést, amelyről Jézus meghagyta a tanítványainak, hogy rá való emlékezésül gyakorolják.

A 46. versben is. Lásd Lk 22:14–20.

APCSEL 2:46–3:18

184

a d t a k , a m e n n y i re s z ü k s é g e v o l t . 46M i n d e n n a p ö s s z e g y ű l t e k a Templomban*. Otthonaikban megtörték a kenyeret, őszinte szívvel és boldog

örömmel együtt ettek, és 47dicsérték Istent. Még azok is kedvelték őket, akik nem tartoztak közéjük. Az Úr pedig napról napra növelte a csoportot olyan

emberekkel, akik hívőkké lettek, és csatlakoztak hozzájuk.

Egy koldus csodálatos gyógyulása

31Történt egyszer, hogy Péter és János három órakor, a délutáni

imádkozásra ment a Templomba*. 2Éppen akkor hozták oda azt a koldust

is, akit minden nap a Díszes Kapu mellé szoktak letenni, hogy pénzt kérjen

azoktól, akik a Templomba mennek. Ez az ember születése óta béna volt, és

nem tudott járni. 3Amikor meglátta Pétert és Jánost, hogy a kapuhoz

közelednek, tőlük is pénzt kért.

4Péter Jánossal együtt a szemébe nézett, és azt mondta: „Nézz csak ide, és

figyelj ránk!” 5A koldus rájuk nézett, és várta, hogy kap tőlük valamit. 6Péter azonban ezt mondta: „Arany-, vagy ezüstpénzem nincs, de amim van, azt

adom neked: a názáreti Jézus Krisztus nevében mondom, kelj fel és járj!”

7Ezzel megfogta a jobb kezét, és felsegítette a koldust, akinek bokája és

egész lába abban a szempillantásban meggyógyult. 8Talpra ugrott, és

életében először járni kezdett. Azután fel-alá járkált, örömében ugrándozott, Istent dicsérte, majd Péterékkel együtt bement a Templomba. 9Ott mindenki

észrevette, amint járkált, és dicsérte az Istent. 10Ráismertek, hogy ő az, aki a Díszes kapu mellett szokott ülve koldulni. Mindenkit ámulattal és Isten

iránti csodálattal töltött el, ami ezzel az emberrel történt.

Péter beszéde a Salamon csarnokában

1 1 A meggyógyult ember együtt ment be Péterrel és Jánossal a

Templomnak abba a részébe, amit Salamon oszlop-csarnokának neveznek. A

csodálkozó emberek mind odafutottak hozzájuk. 12Amikor Péter ezt látta,

így szólt: „Izraeli férfiak! Miért csodálkoztok azon, ami ezzel az emberrel

történt? Azt gondoljátok, hogy mi gyógyítottuk meg őt a saját hatalmunkkal,

vagy vallásos jóságunkkal, hogy járni tudjon? 13Nem! Isten tette ezt! Ő az

Ábrahám*, Izsák* és Jákób* Istene, a mi ősapáinknak Istene. Ő dicsőítette

meg szolgáját, Jézust ezzel a gyógyulással. Igen, azt a Jézust, akinek ti a

halálát akartátok. Mert Pilátus már elhatározta, hogy szabadon engedi, de ti

nem akartátok őt. 14Elutasítottátok Jézust, a Szentet és az Igazságost. Inkább azt kértétek Pilátustól, hogy a gyilkost engedje szabadon.* 15Megöltétek azt, aki az életet adja. Isten azonban feltámasztotta Jézust a halálból. Ennek tanúi vagyunk — a saját szemünkkel láttuk őt. 16Ez a Jézus az, akiben mi hiszünk.

Ő adott erőt a hit általi gyógyuláshoz ennek az embernek, akit itt láttok, s

akit ismertek. Igen, a Jézusban való hit állította helyre ennek a nyomorékon

született embernek az egészségét teljesen, mégpedig a szemetek láttára.

17Testvéreim! Jól tudom, hogy sem ti, sem a vezetőitek nem értettétek meg,

hogy mit tettetek. 18Isten azonban így valósította meg, amit az összes próféta*

által már előre megmondott: hogy az ő Krisztusának* ezt kell elszenvednie.

3:14 a gyilkost … szabadon Ezt a gyilkost Barabbás-nak hívták. Jézus helyett őt akarták az emberek szabadon engedni, amikor Jézus tárgyalása folyt. Így is lett. Lásd Lk 23:18.

185

APCSEL 3:19–4:12

19Most azonban változtassátok meg gondolkozásotokat és életeteket, és

forduljatok vissza Istenhez. Akkor ő eltöröli bűneiteket, 20szellemi

megpihenést és felüdülést ad nektek, és elküldi hozzátok Krisztust, akit előre kiválasztott a számotokra: Jézust. 21Mert Jézusnak addig kell a Mennyben

maradnia, amíg Isten mindent helyre nem állít. Erről Isten már régóta szólt

szent prófétáin keresztül. 22Ahogyan Mózes* is megmondta:

‘Az Úr, a ti Istenetek egy hozzám hasonló prófétát fog adni nektek a saját

népetekből. Hallgassatok rá, és engedelmeskedjetek minden szavának!

23Akik pedig nem hallgatnak arra a prófétára, és nem engedelmeskednek

neki, azokat meg fogják ölni, és ki fognak pusztulni a nép közül.’*

24Sámueltől kezdve az összes próféták előre megmondták mindazt, ami

ezekben a napokban történt. 25Éppen ti vagytok ezeknek a prófétáknak az

utódai. Tiétek az a szövetség is, amit Isten ősapáitokkal kötött, amikor azt

mondta Ábrahámnak*: ‘A te egyik utódod által fogom megáldani a Föld

összes népét.’* 26Amikor Isten elküldte a szolgáját, Jézust, akkor először

hozzátok küldte el, hogy megáldjon titeket. Mégpedig úgy, hogy többé ne

tegyetek gonosz dolgokat.”

Péter és János a zsidó Főtanács előtt

41Mialatt Péter és János ezt mondták az embereknek, odamentek hozzájuk

a papok, a templomőrség kapitánya, meg néhány szadduceus*. 2Nagyon

haragudtak rájuk, mert azt tanították a népnek, hogy a halottak fel fognak

támadni a halálból Jézus által. 3Ezért elfogták Pétert és Jánost, és másnapig börtönbe zárták őket, mivel már este volt. 4Azok közül, akik hallgatták az

apostolokat, sokan hittek, úgyhogy a Jézusban hívő férfiak száma körülbelül

ötezerre nőtt.

5A következő napon azután összegyűltek Jeruzsálemben az idős zsidó

vezetők, és a Törvény tanítói. 6Ott volt Annás, a főpap*, meg Kajafás, János, Sándor, és a főpapi családok minden férfi tagja. 7Maguk elé állították az

apostolokat, és azt kérdezték tőlük: „Miféle erővel, vagy kinek a nevében

tettétek ezt?”

8Akkor Pétert a Szent Szellem* betöltötte, és így válaszolt: „Népünk idős

vezetői! 9Arról a jó cselekedetről kérdeztek bennünket, amit ezzel a

nyomorék emberrel tettünk? Azt kérdezitek, hogyan gyógyult meg? 10Akkor

hát tudjátok meg mind, és tudja meg Izrael egész népe, hogy ez a gyógyulás

a názáreti Jézus Krisztus nevében és hatalma által történt. Ő az, akit ti

keresztre szegezve megöltetek, de akit Isten feltámasztott a halálból. A

feltámadott Jézus hatalma gyógyította meg ezt az embert. Ezért áll itt

előttetek teljesen egészségesen. 11Mert Jézus

‘az a kő, akit ti, építők félredobtatok, de akiből

mégis a ház sarokköve* lett.’

Zsolt 118:22

12Jézus az egyetlen, aki megmentheti az embereket. Az ő neve az egyetlen

hatalom a világon, ami meg tud menteni bennünket. Jézus által kell

üdvözülnünk.

3:23 idézet: 5Móz 18:15. 18. 19. 3:25 idézet: 1Móz 22:18.

APCSEL 4:13–33

186

13A zsidó vezetők látták, hogy Péter és János milyen bátrak. Megtudták,

hogy tanulatlan és egyszerű emberek, ezért nagyon elcsodálkoztak. Azt is

felismerték, hogy Péter és János Jézussal jártak. 14De mivel látták a meggyó-

gyított embert, aki ott állt mellettük, nem tudtak mit válaszolni. 15Ekkor

kiküldték őket a teremből, és így tanakodtak maguk között: 16„Mit tegyünk

ezekkel az emberekkel? Mert kétségtelenül csodát tettek, ezt mindenki tudja

Jeruzsálemben. Ezt mi sem tagadhatjuk le. 17Valahogy mégis meg kell aka-

dályoznunk, hogy ez tovább terjedjen a nép között. Tehát fenyegessük meg

őket, hogy többé senkinek se beszéljenek annak az embernek a nevében!”

18Ezzel behívták Pétert és Jánost, és megparancsolták nekik, hogy többé ne

beszéljenek, és ne tanítsanak Jézus nevében. 19Az apostolok erre így

válaszoltak: „Gondoljátok meg, jónak látja-e Isten, ha inkább nektek engedel-

meskedünk, mint neki! 20Mi azonban nem hallgathatunk. Beszélnünk kell

arról, amit láttunk és hallottunk.” 21Erre a zsidó vezetők még egyszer megfe-

nyegették, majd szabadon engedték őket. Nem tudták őket sehogyan sem

megbüntetni, mert az egész nép dicsérte Istent a történtek miatt. 22Hiszen a

koldus, akivel a csoda történt, már negyven éves is elmúlt!

A jeruzsálemi közösség imádsága

23Miután szabadon engedték őket, Péter és János visszament a tanítványok

csoportjához, és elbeszélték nekik mindazt, amit a főpapok* és a nép idős

vezetői mondtak nekik. 24Amikor azok meghallgatták őket, egy szívvel-

lélekkel kiáltottak Istenhez, és így imádkoztak: „Urunk, te teremtetted az eget, a Földet, a tengert, és mindent, ami bennük van. 25Te mondtad a Szent

Szellem* által, szolgádon, a mi ősapánkon, Dávidon* keresztül:

‘Miért kiabálnak dühösen a nemzetek?

Miért készítenek terveket Isten ellen?

Semmi értelme!

26

A föld királyai harcra készültek,

és a fejedelmek összefogtak az Úr ellen és az ő Krisztusa ellen.’

Zsolt 2:1–2

27Mert Jeruzsálemben valóban ez történt: Heródes* és Poncius Pilátus

összefogtak a nem zsidó népekkel és Izrael népével együtt szent szolgád, Jézus ellen, akit te tettél Krisztussá*. 28Így együttesen meg is tették mindazt, amit te, Urunk, hatalmaddal és akaratoddal előre elhatároztál. 29Most azért, Urunk,

halld meg, amit ezek mondtak, és amivel fenyegettek bennünket! Urunk, a

szolgáid vagyunk. Tegyél bennünket képessé arra, hogy teljes bátorsággal

mondhassuk szavaidat! 30Te pedig nyújtsd ki kezedet, gyógyítsd meg a

betegeket, tegyél csodákat, és adj jeleket szent szolgádnak, Jézusnak neve által!”

31Amikor befejezték az imádkozást, megrázkódott a hely, ahol összegyűl-

tek, mindenkit betöltött a Szent Szellem*, és bátran hirdették mindenkinek

Isten üzenetét.

A jeruzsálemi hívők közössége

32A hívők egész közösségének szíve-lelke egy volt. Egyikük sem tartotta

sajátjának a vagyonát, hanem mindenüket közösnek tekintették. 33Az

187

APCSEL 4:34–5:18

apostolok* nagy erővel hirdették mindenkinek, hogy az Úr Jézus feltámadt a

halálból. Isten nagyon megáldotta az egész közösséget. 34Mindenki

megkapott mindent, amire szüksége volt. Akiknek földjei vagy házai voltak,

eladták azokat. 35A pénzt, amit érte kaptak, az apostolokhoz vitték, ők pedig szétosztották a közösség tagjai között. Mindenkinek annyit adtak belőle,

amennyire szüksége volt.

36Ezt tette József is, aki Lévi törzséből és Ciprus szigetéről származott, és akit az apostolok* elneveztek Barnabásnak (ami azt jelenti: „aki segít

másoknak”). 37Ő is eladta a földjét, és a pénzt átadta az apostoloknak.

Anániás és Szafira halála

51Volt egy Anániás nevű ember, aki feleségével, Szafirával együtt eladta

valami földbirtokát. 2Az érte kapott pénz egy részét megtartotta

magának, és ezt a felesége is tudta. A másik részt pedig elvitte, és átadta az apostoloknak*. 3Ekkor Péter így szólt hozzá: „Anániás, miért engedted, hogy

a Sátán betöltse a szívedet? A Szent Szellemnek* hazudtál! Félretettél

magadnak a pénzből, amit az eladott földért kaptál! 4Hát nem a tiéd volt,

mielőtt eladtad? Vagy talán nem a tiéd volt a pénz, amit érte kaptál? Miért

tervezted ezt? Amit tettél, azzal Istennek hazudtál, nem embereknek!”

5Amikor ezt Anániás meghallotta, azonnal összeesett és meghalt. Akik csak

meghallották ezt az esetet, mind nagyon félni kezdtek. 6Majd a fiatalok

betakarták a holttestet, kivitték és eltemették.

7Körülbelül három óra múlva odament Anániás felesége is, aki még nem

tudta, mi történt. 8Péter megkérdezte tőle: „Mondd meg nekem, ennyi

pénzért adtátok el azt a földet?”

„Igen, ennyiért”—válaszolta az asszony.

9Péter ezt mondta neki: „Miért egyeztetek meg a férjeddel abban, hogy

próbára teszitek az Úr Szellemét?* Nézz oda! Ott jönnek, akik épp az előbb

temették el a férjedet, és téged is kivisznek innen!” 10Ebben a pillanatban az asszony is holtan esett össze Péter lába előtt. Amikor a fiatalok bejöttek és látták, hogy meghalt, őt is kivitték, és a férje mellé temették. 11Ezért az egész gyülekezet*, és mindazok, akik meghallották, mi történt Ananiással és

feleségével, megteltek istenfélelemmel.

Gyógyulások, jelek és csodák

12Az apostolok* sok jelet és csodát tettek az emberek között. Mindannyian

egy szívvel-lélekkel együtt voltak a Salamon oszlopcsarnokában. 13De akik

nem hittek, azok nem mertek hozzájuk csatlakozni. Az emberek azonban

dicsérték a hívőket. 14Egyre többen hittek az Úrban, és csatlakoztak

hozzájuk, férfiak és nők egyaránt. 15Az emberek az utcára vitték betegeiket,

ágyakra és matracokra fektették őket, hogy amikor Péter arra megy, legalább

az árnyéka érintse a betegeket. 16A Jeruzsálem környéki városokból is sokan

összegyűltek, elhozták a betegeiket és a gonosz szellemek* miatt

szenvedőket, és mindezek meggyógyultak.

Az apostolok kiszabadulnak a börtönből

17A főpap* azonban féltékeny lett, és vele együtt mindazok, akik az ő

pártján voltak, azaz a szadduceusok* csoportja. 18Elfogták az apostolokat*, és

APCSEL 5:19–40

188

börtönbe zárták őket. 19De az Úr egyik angyala éjjel kinyitotta a börtönajtó-

kat, kivezette őket, és azt mondta: 20„Menjetek, álljatok fel a Templom*

udvarában, és mondjatok el az embereknek mindent a Jézusban való új

életről!” 21Az apostolok engedelmeskedtek, és már hajnalban a Templom

udvarába mentek, ahol tanítani kezdték az embereket.

Amikor a főpap* megérkezett a kíséretével, összehívta a Főtanácsot,* és

Izrael idős vezetőit. Majd őröket küldött a börtönbe, hogy hozzák eléjük az

apostolokat. 22De amikor az őrök odamentek, nem találták őket.

Visszamentek a Főtanácshoz és ezt mondták: 23„A börtönt jól bezárva

találtuk, és az őrök is az ajtók előtt álltak. De amikor bementünk, senki sem volt odabent.” 24A főpapok és a templomőrség kapitánya erre összezavarod-tak, és azon gondolkodtak, hogy vajon mi történhetett. 25Ekkor belépett

valaki, és ezt mondta: „Azok az emberek, akiket börtönbe zártatok, a

Templom* udvarában tanítják a népet!” 26Ekkor a kapitány az őrökkel együtt

odament, és visszahozták az apostolokat*. De nem bántották őket, mert

féltek az emberektől, hogy megkövezik* a katonákat.

27Bevitték, és a Főtanács* elé állították az apostolokat. A főpap* pedig ezt

mondta nekik: 28„Szigorúan megtiltottuk nektek, hogy erről az emberről

tanítsatok. Ennek ellenére egész Jeruzsálemet betöltöttétek a tanításotokkal, és minket akartok felelőssé tenni annak az embernek a haláláért!”

29Erre Péter a többi apostollal* együtt így válaszolt: „Inkább Istennek kell

engedelmeskednünk, mint az embereknek! 30Ösapáink Istene feltámasztotta

a halálból Jézust, akit ti keresztre feszítve megöltetek. 31Isten ezt a Jézust felemelte, és a jobb oldalára ültette. Fejedelemmé és Megváltóvá tette őt,

hogy Izrael gondolkozását és életét megváltoztassa, és bűneit megbocsássa.

32Mi tanúi vagyunk ennek, és erről tanúskodik a Szent Szellem* is. A Szent

Szellemet Isten azoknak adja, akik engedelmeskednek neki.”

33Amikor ezt a zsidó vezetők meghallották, nagyon megharagudtak az

apostolokra*, és meg akarták őket ölni.

Gamáliél bölcs tanácsot ad

34Ekkor azonban felállt a Főtanács* egyik tagja, akit mindenki tisztelt.

Gamáliélnek hívták, a Törvény tanítója és farizeus* volt. Megparancsolta, hogy egy időre vigyék ki az apostolokat. 35Majd így szólt: „Izraeli férfiak,

vigyázzatok, hogy mit akartok tenni ezekkel az emberekkel! 36Emlékezzetek

Teudásra, aki nemrégiben tűnt fel! Nagynak tartotta magát, követték is vagy

négyszázan. Majd mikor Teudást megölték, a követői szétszóródtak, és az egész ügynek vége lett. 37Utána a népszámlálás idején felkelt a galileai Júdás.

Néhányan követték, de őt is megölték, és követői szétszóródtak. 38Ezért azt

tanácsolom, hogy ne avatkozzatok bele ebbe a dologba! Hagyjátok békén ezeket

az embereket! Mert ha a tervük és munkájuk emberektől származik, akkor

úgysem fog sikerülni. 39Ha viszont ez az egész Istentől van, akkor nem tudjátok megállítani őket. Sőt még az is kiderülhet, hogy Isten ellen harcoltok.”

Gamáliel tanácsát mindenki elfogadta. 40Akkor behívatták az apostolokat*,

majd elrendelték, hogy korbácsolják meg őket. Azután ismét megparancsol-

ták az apostoloknak, hogy ne beszéljenek Jézus nevében, végül elengedték

5:26 megkövezni Kövekkel agyondobálni és megölni.

189

APCSEL 5:41–7:2

őket. 41Az apostolok nagy örömmel mentek ki a Főtanács* elől. Annak

örültek, hogy Jézusért szenvedtek. Ezt nem szégyennek, hanem dicsőségnek

tartották. 42Minden nap a Templomban* és házról házra járva tanítottak, és

mindenkinek hirdették az örömhírt, hogy Jézus a Krisztus*.

A hét segítő testvér kiválasztása

61Azokban a napokban a Jézust követő zsidó tanítványok száma egyre

növekedett. A görögül beszélő tanítványok azonban panaszkodtak a

héberül beszélőkre, mert a görögül beszélő özvegyasszonyokat nem

osztották be a mindennapi szolgálatokra. 2Ekkor a tizenkét apostol*

összehívta az egész gyülekezetet*, és azt mondta: „Nem helyes, hogy Isten

üzenetének szolgálatát elhanyagoljuk, és ehelyett mi szolgálunk fel az

asztaloknál. 3Ezért válasszatok ki magatok közül hét embert, akikről a

többieknek jó véleménye van, és akik telve vannak Szent Szellemmel* és böl-

csességgel. Rájuk fogjuk bízni ezt a munkát. 4Mi pedig arra fordítjuk minden

időnket, hogy imádkozzunk, és Isten üzenetét tanítsuk és hirdessük.”

5Ez a javaslat az egész csoportnak tetszett. Ekkor kiválasztották Istvánt, aki telve volt hittel és Szent Szellemmel*, és Fülöpöt*, Prokhoroszt, Nikánórt,

Timónt, Parmenászt és Nikoláoszt (aki Antiókhiából jött, és felvette a zsidó

vallást), és 6az apostolok* elé állították őket. Az apostolok pedig rájuk tették a kezüket,* és imádkoztak értük.

7Isten üzenete pedig egyre több és több embert ért el. Nagyon megnöveke-

dett a Jézust követő tanítványok száma Jeruzsálemben. Sőt a papok közül is

sokan elfogadták a hitet.

Istvánt elfogják

8István tele volt Isten kegyelmével és erejével. Nagy csodákat és csodálatos

jeleket tett az emberek között. 9Azonban néhányan az úgynevezett

szabadosok zsinagógájából* (cirénei, alexandriai, valamint ciliciai és ázsiai zsidók) elkezdtek vitatkozni Istvánnal. 10De nem volt erejük, hogy ellenálljanak a bölcsességnek és a Szent Szellemnek*, amellyel István beszélt. 11Ekkor

pénzt adtak néhány embernek, hogy mondják ezt: „Hallottuk Istvánt,

amikor Mózest* és Istent szidta, és káromkodott!” 12Ezzel megharagították

az embereket, az idősebb zsidó vezetőket és a Törvény tanítóit. Ezek mind

odarohantak Istvánhoz, elfogták, és a Főtanács* elé állították. 13Hamis

tanúkat is hoztak, akik ezt mondták: „Ez az István mindig a Templom* és a

Törvény ellen beszél. 14Mert hallottuk, amikor azt mondta, hogy a názáreti

Jézus le fogja rombolni a Templomot, és megváltoztatja azokat a szokásokat,

amiket Mózes parancsolt nekünk.” 15Ekkor a Főtanácsban ülők mind

Istvánra néztek, és látták, hogy az arca olyan, mint egy angyalé.

István védekező beszéde

71A Főpap* ekkor megkérdezte Istvántól: „Igaz ez?” 2Ő pedig így

válaszolt: „Testvérek és atyák, hallgassatok rám! A dicsőséges Isten

6:5 Fülöp Nem azonos Fülöp apostollal. 6:6 rájuk tették a kezüket Ilyen módon kérték Istent, hogy különlegesen áldja meg ezeket az embereket. Ebben az esetben a szolgálatukhoz szükséges erőt kérték a számukra.

APCSEL 7:3–24

190

megjelent Ábrahámnak*, a mi ősapánknak. Ez akkor történt, amikor

Ábrahám Mezopotámiában lakott, még mielőtt Háránba költözött volna.

3Isten így szólt hozzá: ‘Hagyd el országodat és rokonaidat, és menj abba az

országba, amelyet majd én mutatok neked!’* 4Ekkor Ábrahám elment a

kaldeusok országából*, és Hárán városába költözött. Ott az apja meghalt.

Azután Isten elvezette Ábrahámot ebbe az országba, ahol ti most éltek.

5Akkor nem adott Ábrahámnak saját birtokot ebből a földből, még egy kicsit

sem. De megígérte, hogy majd neki és utódainak fogja adni, pedig akkor

Ábrahámnak még nem volt gyermeke. 6Ezt mondta neki Isten: ‘Utódaid

idegenek és menekültek lesznek egy másik országban. Ott négyszáz évig

rabszolgákká teszik őket, és rosszul bánnak velük. 7Én azonban

megbüntetem azt a népet, amely rabszolgákká teszi őket*—mondta Isten —

azután kijönnek abból az országból, és ezen a helyen fognak imádni engem.’*

8Isten szövetséget kötött Ábrahámmal*, és ennek a jele volt a körülmeté-

lés*. Ezután született meg Ábrahám fia, Izsák, akit apja körülmetélt születése után nyolc nappal. Izsák is így tett a fiával, Jákóbbal. Azután Jákób is körülmetélte tizenkét fiát, akik a mi ősapáink.

9Ezek az ősapáink irigykedtek Józsefre, a testvérükre, és eladták őt rab-

szolgának. Így került József Egyiptomba. De Isten ott is vele volt, 10megsza-

badította minden bajból, és bölcsességet adott neki. Isten tette azt is, hogy Egyiptom királya megkedvelte Józsefet. Sőt, rábízta egész országának kormányzását, és a királyi palota szolgáinak irányítását is. 11Ezután nagy

szárazság lett egész Egyiptomban és Kánaánban. A föld nem termett semmit,

az emberek éheztek és szenvedtek. Nem volt mit enni ősapáinknak sem, 12de

Jákób meghallotta, hogy Egyiptomban van ennivaló. Ezért odaküldte

ősapáinkat, akik ekkor jártak először Egyiptomban. 13Amikor másodszor

voltak ott, József megmondta ősapáinknak, hogy ő a testvérük. Ekkor a

király is megismerte József családját. 14Ezután József embereket küldött,

hogy hozzák el Egyiptomba Jákóbot, az édesapját, és egész rokonságát,

összesen hetvenöt embert. 15Így költözött Jákób Egyiptomba, és ott is halt

meg, akárcsak ősapáink. 16Később a holttestüket visszavitték Sikembe, és

abba a sírba temették, amelyet még Ábrahám* vett Sikemben ezüstpénzért

Emór fiaitól.

17Amikor már közeledett az idő, hogy Isten teljesítse Ábrahámnak* tett

ígéretét, népünk nagyon megszaporodott Egyiptomban. 18Ekkor egy olyan

király kezdett uralkodni Egyiptomban, aki nem ismerte Józsefet. 19Ez a király gonoszul és kegyetlenül bánt népünkkel. Megparancsolta nekik, hogy tegyék ki

a házból az újszülött kisbabákat, hogy azok meghaljanak. 20Abban az időben

született Mózes*, aki nagyon kedves volt Istennek. A szülei három hónapig

otthon nevelték, 21azután kitették a házukból. De a király lánya megtalálta

Mózest, és úgy nevelte fel, mint a saját fiát. 22Mózest meg is tanították mindenre, amit az egyiptomiak tudtak. Kiváló volt abban, amit mondott és tett.

23Amikor negyven éves lett, elhatározta, hogy meglátogatja a testvéreit,

Izrael népét. 24Közben látta, hogy az egyik egyiptomi egy izraeli férfit ver.

Ekkor Mózes* megvédte az izraeli férfit. Bosszút állt azért, akit bántottak, és 7:3 idézet: 1Móz 12:1. 7:4 kaldeusok országa Más néven: „Babilon”, azaz Mezopotámia déli része. Lásd 7:2. 7:7 idézet: 1Móz 15:13–14. 7:7 idézet: 1Móz 15:14; 2Móz 3:12.

191

APCSEL 7:25–44

megölte az egyiptomit. 25Azt gondolta, a saját népe majd megérti, hogy Isten

általa fogja Izrael népét megszabadítani. De azok nem értették meg.

26Másnap Mózes akkor ment hozzájuk, amikor éppen verekedtek, és így

próbálta kibékíteni őket: ‘Férfiak, ti testvérek vagytok! Miért bántjátok

egymást?’ 27De aki bántotta a másikat, ellökte Mózest, és azt mondta neki:

‘Ki tett téged vezetővé és bíróvá fölöttünk? 28Vagy talán engem is meg

akarsz ölni, mint tegnap azt az egyiptomit?’* 29Amikor Mózes ezt

meghallotta, elfutott, és sokáig Midján földjén lakott, mint egy menekült. Ott azután két fia született.

30Negyven évvel később a Sínai-hegy melletti pusztában egy égő bokor

lángjaiban megjelent Mózesnek* egy angyal. 31Amikor ezt Mózes meglátta,

nagyon elcsodálkozott. De amikor odament, hogy közelebbről is megnézze, az

Úr hangját hallotta: 32‘Én vagyok ősapáidnak Istene, Ábrahámnak* Istene,

Izsáknak* Istene és Jákóbnak* Istene.’ Mózes reszketett a félelemtől, és nem mert odanézni.* 33Ekkor így szólt hozzá az Úr: ‘Vedd le a cipődet, mert ahol állsz, az a föld szent!’ 34Azután így folytatta: ‘Odafigyeltem, és népem minden szenvedését láttam Egyiptomban. Meghallottam panaszkodásukat, és lejöttem, hogy megszabadítsam őket. Most pedig jöjj ide Mózes, elküldelek téged Egyiptomba!’*

35Ezt a Mózest, akit elutasítottak, és akinek azt mondták: ‘Ki tett téged

vezetővé és bíróvá?’*, igen, éppen ezt küldte el Isten vezetőnek és szabadító-

nak. Isten annak az angyalnak a segítségével küldte el Mózest, aki a bokorban megjelent neki. 36Mózes* vezette ki Izrael népét Egyiptomból, közben jeleket

és csodákat tett Egyiptomban, a Vörös-tengernél és a pusztában negyven éven

keresztül. 37Ez a Mózes mondta Izrael népének: ‘Isten egy prófétát* fog nektek adni, aki olyan lesz, mint én, és közületek való lesz.’* 38Ez a Mózes az, aki ott volt a pusztában a mi ősapáink népével és azzal az angyallal, aki a Sínai

hegyen szólt hozzá. Mózes élő üzeneteket kapott, hogy nekünk adja azokat.

39De ősapáink nem engedelmeskedtek Mózesnek, hanem elutasították őt,

és vissza akartak menni Egyiptomba. 40Azt mondták Áronnak*: ‘Mózes*

kivezetett bennünket Egyiptomból, de nem tudjuk, mi történt vele. Ezért

készíts nekünk isteneket, hogy azok vezessenek minket.’* 41Ekkor egy bika-

formájú szobrot készítettek, és ajándékokat vittek ennek a bálványnak*. Azt

ünnepelték, amit a saját kezükkel készítettek. 42Ezért Isten elfordult tőlük, és hagyta, hogy azokat a hamis isteneket imádják, akik az égben vannak. Ez így

van megírva a próféták könyvében, ahol Isten ezt mondja:

‘Ó Izrael, nem nekem adtál áldozati állatokat és ajándékokat

a pusztában negyven évig,

43

hanem a Molok sátrát, és a te istened,

Romfa, csillag-alakú bálványát hordoztad.

Azokat a bálványokat, akiket magadnak készítettél, és azokat imádtad.

Ezért Babilonon túlra küldelek benneteket!’

Ám 5:25–27

44A Szent Sátor* ott volt ősapáinkkal a pusztában. Isten megmondta és

megmutatta Mózesnek*, hogyan készítse el ezt, és pontosan úgy is

7:28 idézet: 2Móz 2:14. 7:32 idézet: 2Móz 3:6. 7:34 idézet: 2Móz 3:5. 7. 8. 10. 7:35 idézet: 2Móz 2:14. 7:37 idézet: 5Móz 18:15. 7:40 idézet: 2Móz 32:1. 7:44 Szent Sátor Szó szerint:

„A Bizonyságtétel Sátora”. Lásd a Szójegyzékben.

APCSEL 7:45–8:4

192

készítették el. 45Később, Józsué vezetésével ősapáink elfoglalták ezt a földet.

Isten kiűzte előlük azokat a népeket, akik itt laktak. Amikor őseink ide

költöztek, magukkal hozták ezt a Szent Sátrat is, és az megmaradt egészen

Dávid király* idejéig. 46Dávid nagyon kedves volt Istennek. Azt kérte

Istentől, hogy templomot építhessen neki, a Jákób Istenének. 47Mégis

Salamon építette fel a Templomot.

48De a Magasságos Isten nem olyan templomban lakik, amit emberek

építenek. Amint a próféta* is mondja:

‘Azt mondja Isten:

49

A Menny az én trónom,

és a Földön pihen meg lábam.

Miféle házat építhetnétek nekem,

vagy milyen helyet, ahol megpihenhetnék?

50

Talán nem az én kezem teremtette mindezeket?’”

Ézs 66:1–2

51István így folytatta: „Nem adtátok oda szíveteket Istennek! Nem hall-

gattatok rá! Mindig ellenkeztetek a Szent Szellemmel!* Őseitek is ezt

tették, és ti éppen olyanok vagytok, mint ők! 52Volt-e olyan próféta*, akit

nem bántottak ősapáitok? Ezek a próféták előre megmondták, hogy el fog

jönni az „Igazságos”. Ősapáitok megölték a prófétákat. Most pedig

elárultátok, és meggyilkoltátok őt is, az „Igazságost” (Jézust). 53Ti vagytok, akik a Törvényt angyalok segítségével kaptátok, és mégsem engedelmeskedtetek neki!”

Istvánt megkövezik

54Amikor ezt a zsidó vezetők hallották, nagyon megharagudtak Istvánra,

és a fogukat csikorgatták mérgükben. 55István pedig megtelt Szent

Szellemmel*, és felnézett a Mennybe. Látta Isten dicsőségét és Jézust, aki

Isten jobb oldalán állt. 56Felkiáltott: „Nézzétek! Látom a megnyílt Mennyet

és az Emberfiát* Isten jobb oldalán!”

57Erre mind kiabálni kezdtek, befogták a fülüket, és Istvánra rohantak.

58Kilökdösték a városon kívülre, és kövekkel dobálták, hogy megöljék. A

tanúk egy Saul nevű fiatalember lábához tették a köpenyüket. 59Miközben

hullottak rá a kövek, István így imádkozott: „Uram, Jézus, vedd magadhoz

lelkemet!” 60Majd térdre esett, és hangosan kiáltotta: „Uram, bocsásd meg

nekik ezt a bűnt!” Miután ezt mondta, meghalt.

81–3Azután néhány istenfélő férfi eltemette, és megsirattaIstvánt.

A jeruzsálemi közösséget üldözik

Saul is jónak tartotta, hogy Istvánt megölték. Azon napon az emberek a

tanítványok ellen fordultak, és üldözni kezdték őket. Ezért Jeruzsálemből a

tanítványok mind elmenekültek Júdea és Samária vidékére. Csak az apostolok*

maradtak Jeruzsálemben. Saul is igyekezett a gyülekezetet* elpusztítani:

házról-házra járt, a gyülekezethez tartozó férfiakat és nőket erőszakkal elvitte otthonukból, és börtönbe zárta őket. 4A tanítványok pedig Jeruzsálemből

minden irányba elmentek, és mindenkinek hirdették az örömhírt*.

7:48 próféta Ézsaiás, aki Isten egyik legnagyobb prófétája volt, Kr.e. 740–700 élt.

193

APCSEL 8:5–26

Fülöp Samáriában hirdeti az örömhírt

5Fülöp* Samária városába ment, és ott Krisztust* hirdette az embereknek.

6Sokan hallgatták, és látták a csodákat, amelyeket tett. Mindannyian nagy

figyelemmel hallgatták, amit mondott. 7Sok emberben gonosz szellemek*

voltak. Ezek a gonosz szellemek hangos kiáltással kijöttek az emberekből, és

sok béna és nyomorék meggyógyult. 8Ezért nagy öröm lett az egész

városban.

9Volt a városban egy Simon nevű varázsló. Mielőtt Fülöp Samáriába jött

volna, ez a Simon a varázslataival már hosszú ideje becsapta az embereket.

Az egész városban mindenki csodálta Simont. Ő meg azt mondta magáról,

hogy igen nagy hatalma van. 10Ezért Samáriában a vezetőktől a koldusokig

mindenki odafigyelt és hallgatott rá. Úgy nevezték, hogy „Nagyhatalmú”, és

azt gondolták, hogy ez az Isten ereje. 11Azért csodálták, és hallgattak rá, mert Simon már régóta becsapta őket a varázslataival. 12De amikor Fülöp hirdette

nekik az Isten királyi uralmáról és Jézus Krisztusról szóló örömhírt*, az

emberek (férfiak és nők is) hittek Fülöpnek, és bemerítkeztek*. 13Simon maga

is hívő lett, bemerítkezett, és igyekezett mindig Fülöp közelében maradni.

Látta a nagy csodákat és jeleket, amelyek Fülöp által történtek, és a szája is tátva maradt a csodálkozástól.

14Közben Jeruzsálemben meghallották az apostolok*, hogy Samária lakosai

befogadták az Isten beszédét. Ezért Pétert és Jánost Samáriába küldték.

15Amikor ők ketten megérkeztek, imádkoztak a samáriai hívőkért, hogy azok is

kapják meg a Szent Szellemet*. 16Ezek a hívők már bemerítkeztek* az Úr Jézus

nevébe, de a Szent Szellem még nem szállt le rájuk. 17Amikor Péter és János

rátették a kezüket* a samáriai hívőkre, azok is megkapták a Szent Szellemet.

18Simon látta, hogy akire az apostolok* ráteszik a kezüket, azok megkapják

a Szent Szellemet*. Ezért pénzt akart adni az apostoloknak, és azt mondta:

19„Adjátok nekem is ezt a hatalmat, hogy ha valakire ráteszem a kezemet, az

megkapja a Szent Szellemet!”

20Péter erre így válaszolt: „Pusztulj el örökre te is, meg a pénzed is, mert

azt gondoltad, hogy Isten ajándékát pénzért megveheted! 21Te nem kaphatod

meg ezt, mert a szíved nem tiszta Isten előtt! 22Változtasd meg gondolkodá-

sodat és egész életedet! Hagyd el gonoszságodat, és imádkozz az Úrhoz!

Akkor talán megbocsátja neked, hogy ezt gondoltad, 23mert úgy látom,

egészen tele vagy keserűséggel, és a bűn uralkodik rajtad.”

24Simon így válaszolt: „Kérlek benneteket, imádkozzatok értem az Úrhoz,

hogy ne történjen meg, amit mondtatok!”

25Péter és János hirdették az embereknek mindazt, amit Jézus tett és

mondott, azután visszatértek Jeruzsálembe. Út közben sok samáriai faluban

is hirdették az örömhírt* az embereknek.

Fülöp bemeríti az etióp minisztert

26Fülöphöz így szólt az Úr egyik angyala: „Készülj fel, és indulj el a déli

irányba vezető úton, amely Jeruzsálemből a sivatagon keresztül Gázába visz!”

8:5 Fülöp Nem azonos Fülöp apostollal. Arról van szó, aki a 8:26-ban is szerepel. A 26. versben is.

8:17 rátették kezüket lyen módon kérték Istent, hogy különlegesen áldja meg ezeket az embereket. Ebben az esetben a Szent Szellemet kérték a számukra.

APCSEL 8:27–9:6

194

27–28Fülöp tehát felkészült, és elindult. Útközben látott egy etióp embert,

aki eunuch* volt, Kandakénak, Etiópia királynőjének nagy hatalmú

minisztere. Őrá bízta a királynő az ország összes kincsét és pénzét. Ez az

ember Jeruzsálemből ment hazafelé, Etiópiába. Azért volt Jeruzsálemben,

hogy ott Istent imádja. A hintóján ült, és Ézsaiás próféta könyvét olvasta.

29Ekkor a Szent Szellem* ezt mondta Fülöpnek: „Menj oda ahhoz a hintóhoz,

és maradj mellette!” 30Amikor Fülöp odafutott a hintóhoz, hallotta, hogy a

miniszter Ézsaiás próféta könyvét olvassa. Megkérdezte tőle: „Érted-e, amit

olvasol?”

31A miniszter így válaszolt: „Hogyan érthetném, ha valaki meg nem

magyarázza?” Megkérte Fülöpöt, hogy szálljon fel és üljön mellé. 32A

miniszter éppen azt a részt olvasta, amely így szól:

‘Úgy vezették őt, ahogy a juhot viszik levágni,

és nem szólt egy szót sem, ahogy a bárány is hallgat,

mikor megnyírják.

33

Megszégyenítették, és igazságtalanul bántak vele.

Élete véget ért a földön, nem fognak beszélni az utódairól.’

Ézs 53:7–8

34A miniszter ekkor így szólt Fülöphöz: „Kérlek, mondd meg, kiről beszél

itt a próféta*: saját magáról, vagy valaki másról?” 35Ekkor Fülöp beszélni

kezdett. Azzal kezdte, amit a miniszter olvasott, és elmondta neki a Jézusról szóló örömhírt*.

36Amint az úton haladtak, valami vízhez értek, mire a miniszter

megszólalt: „Nézd csak, ott a víz! Szeretnék bemerítkezni*. Van-e valami

akadálya?” 37* 38Akkor az etióp miniszter megparancsolta, hogy álljon meg

a hintó. Mindketten belementek a vízbe, és Fülöp bemerítette* a minisztert.

39Amikor feljöttek a vízből, az Úr Szelleme hirtelen elvitte Fülöpöt. A

miniszter nem is látta többé, mégis nagyon boldog volt, és folytatta az útját hazafelé. 40Fülöp pedig Azótosz városába került. Tovább ment, és útközben

minden városban hirdette az embereknek az örömhírt*. Majd Cézárea

városába érkezett.

Saul találkozik Jézussal

91Jeruzsálemben Saul nagyon haragudott az Úr Jézus tanítványaira, és

igyekezett őket megölni. Ezért elment a főpaphoz*, 2és kérte, hogy írjon

leveleket a Damaszkusz városában lévő zsinagógákhoz*. Saulnak az volt a

terve, hogy Damaszkuszban is megkeresi a Jézusban hívő zsidókat, férfiakat

és nőket is. El akarta fogni, és Jeruzsálembe akarta vinni őket.

3El is indult Jeruzsálemből Damaszkusz felé. Amikor már közel járt

Damaszkuszhoz, hirtelen mennyei fény ragyogott fel Saul körül, 4és ő a földre esett. Azután valakinek a hangját hallotta: „Saul, Saul, miért üldözöl engem?”

5Saul megkérdezte: „Ki vagy te, Uram?”

Ő így válaszolt: „Én vagyok az, akit te üldözöl: Jézus. 6De most kelj fel,

menj be a városba. Ott majd megmondják neked, mit kell tenned.”

8:27 eunuch Olyan férfi, akinek az ivarszervét kivágták. Az uralkodók az ókorban gyakran fontos tisztségeket bíztak az ilyen emberekre. 8:37 Néhány régi kéziratban megtalálható a 37. vers:

„Fülöp így válaszolt: ‘Ha teljes szívvel hiszel, akkor lehet.’ Erre ő így szólt: ‘Hiszem, hogy Jézus Krisztus az Isten Fia.’”

195

APCSEL 9:7–25

7Az emberek, akik Saullal utaztak, úgy meglepődtek, hogy egy szót sem

tudtak szólni. Csak álltak, mert a hangot ugyan hallották, de nem láttak

senkit. 8Saul felállt a földről, de mikor a szemét kinyitotta, semmit sem látott.

Ekkor kézen fogták, és úgy vezették Damaszkuszba. 9Ezután még három

napig nem látott, és nem evett, nem ivott semmit.

10Élt Damaszkuszban egy Anániás nevű tanítvány. Az Úr megszólította őt

látomásban: „Anániás!”

Ő így válaszolt: „Itt vagyok, Uram!”

11Az Úr így folytatta: „Kelj fel, menj el abba az utcába, amelyet Egyenes

utcának hívnak. Keresd meg a Júdás* házát. Ott kérdezd meg, hol van az a

Saul, aki Tarzusz városából való. Ez az ember most éppen imádkozik, 12és

látomást lát. Azt látja, hogy egy Anániás nevű ember bemegy hozzá, és

ráteszi a kezét, hogy újra lásson.”

13Anániás erre így válaszolt: „Uram, már sokat hallottam erről az

emberről, és a sok gonoszságról, amit jeruzsálemi tanítványaid ellen

elkövetett. 14Ide is azért jött, mert megbízást kapott a főpapoktól*, hogy

elfogja azokat, akik benned hisznek*.”

15De az Úr azt mondta Anániásnak: „Menj csak oda, mert én különleges

feladatra választottam ki azt az embert: hogy rólam beszéljen a nem zsidó

embereknek, királyoknak és Izrael népének. 16Én magam fogom megmutatni

neki, hogy mi mindent kell elszenvednie értem.”

17Erre Anániás elindult, bement annak a Júdásnak a házába, kezét Saulra

tette,* és ezt mondta neki: „Saul testvérem, az Úr Jézus küldött hozzád. Ő az, aki megjelent neked az úton, amikor ide jöttél. Azért küldött, hogy újra láss, és a Szent Szellem* betöltsön téged” 18Abban a pillanatban Saul úgy érezte,

hogy egy takaró esik le a szeméről, és újra látott! Majd felkelt, bemerítke-

zett*, 19és miután evett valamit, az erejét is visszanyerte.

Saul Damaszkuszban

Ezután Saul egy ideig még a tanítványokkal maradt Damaszkuszban.

20Egyenesen a zsinagógákba* ment, és Jézusról beszélt a zsidóknak. Azt

mondta: „Ez a Jézus az Isten Fia”.

21Akik hallották Sault, nagyon csodálkoztak, és azt kérdezgették: „Nem ő

az, aki Jeruzsálemben el akarta pusztítani azokat, akik Jézus nevében

hisznek*”? Nem azért jött Damaszkuszba is, hogy elfogja Jézus tanítványait,

és a jeruzsálemi főpapokhoz* vigye őket?”

22De Saul egyre nagyobb erővel bizonyította nekik, hogy Jézus a Krisztus*.

Ezért a Damaszkuszban lakó zsidók nem tudtak vitatkozni vele.

23–24Ezután sok nappal a damaszkuszi zsidók elhatározták, hogy megölik

Sault. Éjjel-nappal figyelték a város kapuit, hogy ha arra jön, meggyilkolják.

25De Saul megtudta, hogy mire készülnek. A tanítványok egyik éjjel

leengedték a városfalon keresztül egy kosárban Sault, aki így elmenekült.

9:11 Júdás Nem azonos egyik Júdás nevű apostollal sem. 9:14 benned hisznek Szó szerint: „Akik nevedet hívják segítségül” — vagyis akik Jézust, az Urat imádják, tőle kérnek segítséget, és így fejezik ki, hogy hisznek és bíznak benne. 9:17 kezét Saulra tette Ananiás ilyen módon kérte Istent, hogy különlegesen áldja meg Sault, hogy nyerje vissza a látását, és megkapja a Szent Szellemet.

9:21 Jézus nevében hisznek Szó szerint: „Akik Jézus nevét hívják segítségül” — vagyis akik Jézust, az Urat imádják, tőle kérnek segítséget, és így fejezik ki, hogy hisznek és bíznak benne.

APCSEL 9:26–10:2

196

Saul Jeruzsálemben

26Amikor Saul megérkezett Jeruzsálembe, szeretett volna a tanítványok közé

tartozni. De azok mind féltek tőle, mert nem hitték el, hogy ő is Jézus

tanítványa lett. 27Csak Barnabás barátkozott vele, és elvitte az apostolokhoz*.

Elmagyarázta nekik, hogyan látta meg Saul az Urat az úton, hogyan szólt hozzá az Úr, és hogy Damaszkuszban Saul milyen bátran beszélt Jézus nevében.

28Így azután Saul is a tanítványok közé tartozott, szabadon járt-kelt

Jeruzsálemben, és bátran beszélt az Úr nevében. 29Gyakran beszélgetett, sőt

vitatkozott a görögül beszélő zsidókkal. Azok pedig meg akarták ölni.

30Amikor a testvérek ezt megtudták, elvitték Sault Cézárea városába, és

onnan továbbküldték Tarzuszba.

31Ebben az időben egész Júdeában, Galileában és Samáriában nyugalma

volt a Jézusban hivők gyülekezetének*. Isten megerősítette őket. Egész

életükkel tisztelték az Urat, a Szent Szellem* pedig bátorította és segítette őket. Ezért egyre többen csatlakoztak a gyülekezethez.

Éneász csodálatos gyógyulása

32Péter bejárta a Jeruzsálem környékén lévő városokat. Eközben megláto-

gatta a Lidda városában élő hívőket* is. 33Ott talált egy Éneász nevű béna

embert, aki már nyolc éve ágyban fekvő beteg volt. 34Péter így szólt hozzá:

„Éneász, Jézus Krisztus meggyógyít téged! Kelj fel, és tedd rendbe az

ágyadat!” Erre Éneász azonnal felkelt. 35Lidda és Sáron lakói mind látták,

hogy Éneász meggyógyult, és hittek az Úrban.

Péter imádságára Tábita feltámad

36Joppéban élt egy Tábita nevű tanítvány (akinek a neve görögül Dorkász,

vagyis zerge). Ez az asszony mindig jót tett mindenkivel, és sokszor adott

pénzt a szegényeknek. 37Azokban a napokban Tábita megbetegedett, és meg

is halt. A holttestét megmosták, és az emeleti szobában fektették le. 38Joppé közel volt Liddához. Ezért amikor a tanítványok meghallották, hogy Péter

Liddában van, elküldtek hozzá két férfit. Ezt üzenték Péternek: „Kérünk,

azonnal jöjj át hozzánk!” 39Péter fel is készült, és elment velük. Amikor

megérkezett Liddába, bevezették őt abba a felső szobába, ahol Tábita

holtteste feküdt. A síró özvegyasszonyok mind körülállták Pétert, és

mutogatták neki azokat a ruhákat, amiket még Tábita készített, amíg velük

volt. 40Péter ekkor mindenkit kiküldött a szobából, letérdelt és imádkozott.

Azután a holttesthez fordult, és azt mondta: „Tábita, kelj fel!” Az asszony

kinyitotta a szemét, és amikor meglátta Pétert, felült. 41Péter megfogta a

kezét, és segített neki felkelni. Majd behívta a hívőket és az özvegyasszo-

nyokat a szobába. Megmutatta nekik, hogy Tábita él. 42Ennek az eseménynek

elterjedt a híre egész Joppéban, és sokan hittek az Úrban. 43Péter ezután még sokáig Joppéban maradt egy Simon nevű bőrműves mesternél.

Péter Kornéliusz házában

101Cézárea városában élt egy Kornéliusz nevű katonatiszt. A Római

Hadsereg „Itáliai” ezredében szolgált, százados volt a rangja. 2Jó és

9:32 hívőket Szó szerint: „szenteket”. Így nevezték azokat, akik Jézusban hittek. A 41. versben is.

197

APCSEL 10:3–28

istenfélő ember volt, és egész családjával együtt az igaz Istent imádta.

Sokszor adott pénzt a szegényeknek, és állandóan Istenhez imádkozott.

3Egyik délután három óra körül látomást látott. Világosan látta, amint Isten

egyik angyala bejött hozzá, és azt mondta: „Kornéliusz!”

4Kornéliusz rémülten nézett rá és így szólt: „Mit kívánsz, Uram?”

Az angyal így folytatta: „Isten meghallgatta imádságaidat, és látta, amikor

pénzt adtál a szegényeknek. 5Most küldj embereket Joppéba, hogy hívják ide

Simont, akit Péternek is hívnak. 6Ez a Péter vendég egy Simon nevű

bőrműves mester házában, a tenger partján.” 7Ezzel az angyal, aki beszélt

vele, elment. Kornéliusz magához hívta két szolgáját és egy katonát a saját

közeli segítői közül. Ez a katona is istenfélő ember volt. 8Mindent elmondott nekik, és elküldte őket Joppéba.

9Másnap délben Kornéliusz emberei már a város felé közeledtek.

Ugyanakkor Péter — Simon bőrműves házában — felment a ház lapos

tetejére imádkozni. 10Közben megéhezett, és szeretett volna enni valamit.

Amíg az ebédet készítették, Péter látomást látott. 11Látta, hogy megnyílik az ég, és valami lepedőhöz hasonló ereszkedik le. Négy sarkánál fogva a földre

eresztették. 12Mindenféle állat volt benne: négylábúak, csúszómászók és

madarak. 13Azután egy hangot hallott: „Kelj fel Péter, vágd le őket, és egyél belőlük!”

14Péter így válaszolt: „Soha nem tennék ilyet, Uram! Nem ettem én soha

olyat, amit nekünk nem szabad megennünk, vagy ami nem „tiszta”!

15Akkor az a hang másodszor is szólt hozzá: „Isten ezeket „tisztává” tette,

ezért ne tekintsd szentségtelennek!” 16Ez összesen háromszor történt meg,

majd az egész felemelkedett az égbe.

17Péter még azon gondolkodott, mit jelenthet ez a látomás, amikor

odaértek azok az emberek, akiket Kornéliusz küldött. Simon mester házát

keresték, ott álltak a kapu előtt. 18Bekiáltottak, és megkérdezték, van-e ott egy Simon nevű vendég, akit Péternek hívnak.

19Péter eközben még mindig a látomáson gondolkozott, amikor így szólt

hozzá a Szent Szellem*: „Figyelj rám! Három ember keres téged. 20Kelj fel,

menj le hozzájuk. Én küldtem őket, ezért ne kérdezz semmit, csak menj el

velük.” 21Péter lement, és így szólt az emberekhez: „Én vagyok az, akit

kerestek. Mondjátok el, miért jöttetek!”

22Ők így feleltek: „Kornéliusz százados küldött bennünket, aki igaz,

istenfélő ember, és akiről az egész zsidó nép jó véleménnyel van. Egy szent

angyal mondta neki látomásban, hogy hívjon meg téged a házába, és

hallgassa meg, amit mondasz.” 23Péter ekkor behívta az embereket, és azok

ott maradtak éjszakára.

Másnap Péter felkészült, és elment velük. Néhány testvér is elkísérte

Pétert. 24A következő nap megérkeztek Cézáreába. Közben Kornéliusz

összehívta a rokonait és legjobb barátait, és együtt várták Pétert. 25Amikor

Péter belépett a házba, Kornéliusz elébe ment, és leborult a lába előtt, hogy imádja. 26Péter azonban felemelte, és azt mondta: „Állj fel, hiszen én is csak ember vagyok!” 27Azután beszélgetni kezdtek, és beljebb mentek a házba.

Amikor Péter meglátta a sok embert, akik összegyűltek, 28így szólt

hozzájuk: „Tudjátok, hogy nekünk, zsidóknak, tilos a nem zsidókkal

barátkozni, vagy meglátogatni őket. Isten azonban megmutatta nekem,

APCSEL 10:29–48

198

hogy senkit ne utasítsak vissza. 29Ezért amikor elhívtatok engem, nem

vitatkoztam, hanem eljöttem. Most viszont hadd kérdezzem meg, miért

hívtatok ide.”

30Kornéliusz így válaszolt: „Négy nappal ezelőtt ugyanebben az

időben, délután három órakor a házamban imádkoztam. Hirtelen megállt

előttem egy férfi, fénylő ruhában, 31és azt mondta: ‘Kornéliusz, Isten

meghallgatta imádságaidat, és látta, amikor pénzt adtál a szegényeknek.

32Most tehát küldj embereket Joppéba, hogy hívják ide Simont, akit

Péternek is hívnak. Ő egy Simon nevű bőrműves mesternél lakik, akinek

háza a tenger mellett van!’ 33Ezért azonnal hozzád küldtem az

embereimet. Te pedig jól tetted, hogy eljöttél. Most tehát mindannyian itt

állunk Isten előtt, hogy meghallgassunk téged: mondj el nekünk mindent,

amit az Úr parancsolt neked.”

Péter beszéde Kornéliusz házában

34Péter ekkor beszélni kezdett: „Most már igazán értem, hogy Isten előtt

mindenki egyforma. Ő nem kivételezik senkivel. 35Ha valaki tiszteli Istent, és azt teszi, ami igaz és jó, akkor azt az embert Isten elfogadja, bármelyik

néphez tartozik is. 36Isten üzent Izrael népének. Ez az üzenet az örömhír*,

ami arról szól, hogy Jézus Krisztus által kaphatunk békességet. Mert Jézus

Krisztus az Úr mindenki fölött. 37Ti ismeritek azokat a dolgokat, amelyek

egész Júdeában történtek. Ezek Galileában kezdődtek, azután a bemerítés*

után, amelyet János* tanított. 38Hallottatok a Názáret városából való Jézusról is. Ezt a Jézust Isten maga tette Krisztussá: betöltötte a Szent Szellemmel*, és hatalmat adott neki. Tudjátok, hogy Jézus mindenfelé járt, sok jót tett az

emberekkel, és meggyógyította azokat, akiket a Sátán az uralma alatt tartott.

Ez bizonyította, hogy Isten Jézussal volt. 39Mi láttuk mindazt, amit Jézus a

zsidók országában és Jeruzsálemben tett, és bizonyítjuk, hogy mindez igaz.

Azután Jézust keresztfára szegezve megölték, 40de Isten a harmadik napon

feltámasztotta, és világosan megmutatta őt az embereknek. 41Nem

mindenkinek, csak azoknak, akiket Isten előre kiválasztott, hogy Jézus feltá-

madásáról a többieknek beszéljenek. Mi vagyunk ezek a kiválasztott

emberek, akik együtt ettünk és ittunk Jézussal, miután feltámadt a halálból.

42Ő parancsolta meg nekünk, hogy mondjuk el mindenkinek, és bizonyítsuk

ezt: Isten Jézust választotta ki, hogy bíró legyen minden élő és halott ember fölött. 43A próféták* is mind róla beszéltek. Azt mondták, hogy Isten

mindazoknak megbocsátja a bűneit Jézus neve által, akik hisznek Jézusban.

A Szent Szellem leszáll a nem zsidó hívőkre is

44Miközben Péter még beszélt, a Szent Szellem* leszállt mindenkire, akik

Pétert hallgatták. 45A zsidó hívők, akik Péterrel együtt jöttek, csodálkoztak, hogy Isten a nem zsidóknak is adta a Szent Szellem ajándékát. 46Mert

hallották, hogy azok más nyelveken szólnak, és Istent dicsérik. Ekkor Péter

azt mondta: 47„Senki sem tilthatja meg ezeknek az embereknek, hogy beme-

rítkezzenek*. Hiszen ők is ugyanúgy megkapták a Szent Szellemet, mint

mi!” 48Így azután Péter megparancsolta, hogy Kornéliusz meg a rokonai és

barátai mind merítkezzenek be Jézus Krisztus nevébe. Így is történt. Azok

pedig kérték Pétert, hogy maradjon velük még néhány napig.

199

APCSEL 11:1–23

Pétert kikérdezik Jeruzsálemben

111Az apostolok*és a Júdeában élő testvérek megtudták, hogy nem zsidó

emberek is elfogadták Isten üzenetét. 2Azután Péter felment

Jeruzsálembe. Ott egyes zsidó hívők* így vádolták Pétert: 3„Nem zsidó

emberek házába mentél be, és még együtt is ettél velük!”

4Péter ekkor részletesen elmondta nekik, hogy mi történt: 5„Joppéban voltam

és imádkoztam, amikor hirtelen látomást láttam. Egy nagy lepedő ereszkedett

le az égből négy sarkánál fogva, és leszállt hozzám a földre. 6Belenéztem, és mindenféle állatot láttam benne. Voltak ott mindenféle vadállatok, négylábúak, földön csúszó állatok és madarak is. 7Majd egy hangot hallottam, amely így

szólt: ‘Kelj fel, Péter, vágd le őket, és egyél belőlük!’ 8Mire én azt válaszoltam:

‘Soha nem tennék ilyet, Uram! Nem ettem én soha olyat, amit nekünk nem

szabad megennünk, vagy ami nem „tiszta”!’ 9Ekkor másodszor is megszólalt a

hang a Mennyből: ‘Isten ezeket „tisztává” tette, ezért ne tekintsd szentségtelennek!’ 10Ez összesen háromszor történt meg, majd az egész felemelkedett az

égbe. 11Ebben a pillanatban három ember érkezett a házhoz, ahol vendég

voltam. Cézáreából jöttek értem. 12A Szent Szellem* azt mondta, hogy

nyugodtan menjek velük. Ez a hat testvér is velem jött Cézáreába. Amikor

megérkeztünk annak az embernek a házába, 13ő elmondta, hogy egy angyalt

látott. Az angyal a házában állt, és azt mondta neki: ‘Küldj embereket Joppéba, és hívasd el Simont, akit Péternek is hívnak! 14Ő majd elmondja neked azokat, amik által megmenekülsz te is, és egész családod is’. 15Amikor beszélni

kezdtem hozzájuk, leszállt a Szent Szellem ezekre az emberekre is, éppen úgy, ahogyan először ránk is.* 16Ekkor visszaemlékeztem arra, amit az Úr mondott,

hogy: ‘János vízbe merített be, de ti Szent Szellembe fogtok bemerítkezni*.’

17Isten nekik is ugyanazt az ajándékot adta, mint nekünk, amikor hittünk az Úr Jézus Krisztusban. Akkor hogyan állhattam volna Isten útjába?!”

18Amikor a zsidó hívők meghallották ezt, nem vitatkoztak tovább, hanem

dicsérték Istent. Azt mondták: „Ezek szerint Isten a nem zsidóknak is

megadta, hogy megváltozzon a gondolkodásuk és az életük, és hogy örök

életük legyen!”

Az örömhír a nem zsidókat is eléri

19Miután Istvánt megölték, a hitetlenek a hívők ellen támadtak, és

üldözték* őket. Ezért a hívők minden irányba elmenekültek Jeruzsálemből.

Eljutottak egészen Föníciáig, Ciprusig és a szíriai Antiókhia városába.

Mindenhol hirdették az örömhírt*, de csak a zsidóknak. 20A hívők között

azonban voltak Ciprus szigetéről és Cirénéből származók is. Amikor ezek a

szíriai Antiókhiába értek, a görögöknek* is hirdették az Úr Jézusról szóló

örömhírt. 21Az Úr hatalma volt velük, így nagyon sokan a görögök közül is

megváltoztatták a gondolkodásukat és életüket, és hittek az Úrban.

22Amikor ennek híre eljutott a jeruzsálemi gyülekezetbe*, Barnabást

elküldték a szíriai Antiókhiába. 23Amikor megérkezett, látta, milyen

11:2 zsidó hívők Szó szerint: „a körülmetéltek közül valók”. Ez valószínűleg olyan zsidókat jelent, akik hittek Jézusban, de azt gondolták, hogy Jézus minden követőjének Mózes Törvénye szerint kell élnie, beleértve a körülmetélést is. Lásd Gal 2:12. 11:15 először ránk is Vagyis Pünkösd napján, amikor a Szent Szellem leszállt a tanítványokra. Lásd ApCsel 2. 11:20 görögök Egyes kéziratokban:

„hellenisták”, azaz olyan zsidók, akik tudtak görögül, és a görög kultúra hatása alatt éltek.

APCSEL 11:24–12:14

200

erőteljesen működik Isten kegyelme. Ezért nagyon megörült, és biztatta az

antiókhiai hívőket, hogy maradjanak hűségesek az Úrhoz teljes szívükből.

24Barnabás jó ember volt, telve Szent Szellemmel* és hittel. A szíriai

Antiókhiában sok-sok ember kezdte követni az Urat.

25Barnabás ezután Tarzuszba ment, hogy Sault megkeresse. 26Amikor

rátalált, elvitte a szíriai Antiókhia városába. Egy évig maradtak ott a gyülekezetben, és nagyon sok embert tanítottak. Jézus tanítványait itt nevezték

először keresztényeknek.

27Ebben az időben néhány próféta* érkezett Jeruzsálemből a szíriai

Antiókhiába. 28Egyikük, akit Agabosznak hívtak, felállt, és a Szent Szellem*

által előre megmondta, hogy mi következik: nagy éhség lesz az egész

világon. Ez Claudius császár idejében így is történt. 29Erre minden tanítvány elhatározta, hogy segít a Júdeában élő testvéreknek. Mindenki igyekezett

annyi pénzt adni, amennyit csak tudott. 30Ezt összegyűjtötték, és rábízták

Barnabásra és Saulra, hogy vigyék el a júdeai gyülekezetek* vezetőinek*.

Heródes király üldözi a jeruzsálemi közösséget

121Ebben az időben Heródes* király üldözni kezdte a gyülekezet* egyes

tagjait. 2Megparancsolta, hogy karddal öljék meg Jakab apostolt, János

testvérét. 3Heródes látta, hogy a jeruzsálemi zsidók örülnek Jakab halálának, ezért megparancsolta, hogy Péter apostolt is fogják el. Mindez a kovásztalan

kenyerek ünnepén* történt. 4Pétert elfogták és börtönbe zárták. Heródes

tizenhat katonát rendelt az őrzésére. Az volt a terve, hogy majd a Pászka

ünnepe* után állítja a nép elé, és akkor ítélkezik felette. 5Pétert tehát

börtönben tartották, de a gyülekezet állandóan imádkozott érte Istenhez.

Pétert az angyal kiszabadítja a börtönből

6Azon az éjszakán Péter a börtönben aludt két katona között. Két lánccal

volt megkötözve. A börtön kapui előtt is katonák őrködtek. Heródes*

másnap reggel akart Péter felett ítélkezni. 7Hirtelen világosság fénylett a

börtönben. Megjelent az Úr egyik angyala, meglökte Péter oldalát, és feléb-

resztette: „Kelj fel gyorsan!” Ekkor a láncok leestek Péter kezéről. 8„Öltözz fel, és vedd fel a cipődet is! Vedd magadra a köpenyed, és gyere

utánam!”—mondta az angyal. 9Péter felöltözött, és követte az angyalt, de

nem tudta, hogy amit az angyal tesz, az valóság. Azt gondolta, hogy csak

látomást lát. 10Elmentek az első, majd a második őrség mellett is. Amikor

elérkeztek a vaskapuhoz, amely a városba vezet, a kapu magától kinyílt

előttük. Így az utcára jutottak. Egy darabig együtt mentek, majd az angyal

hirtelen eltűnt.

11Péter csak ekkor értette meg, mi történt vele. Ezt mondta: „Most már

igazán látom, az Úr értem küldte angyalát, hogy kiszabadítson Heródes*

hatalmából. A zsidók rosszat akartak nekem, és remélték, hogy az meg is fog

történni. De Isten ezektől is megszabadított.

12Amikor ezt Péter megértette, Mária házához ment, ahol sokan együtt

imádkoztak. Mária János anyja volt. Jánost Márknak is hívták. 13Péter

kopogtatott a kapun, mire kijött a házból egy Rodé nevű szolgálólány.

14Amikor Péter hangját felismerte, örömében ki sem nyitotta a kaput,

hanem visszafutott a házba. Mondta a többieknek, hogy Péter áll a kapu

201

APCSEL 12:15–13:4

előtt. 15De azok azt mondták: „Bolond vagy!” Mikor Rodé továbbra is azt

mondta, hogy valóban Péter van ott, ezt válaszolták: „Biztosan Péter

angyala az.”

16Közben Péter egyre csak zörgette a kaput. Mikor végre kinyitották,

látták, hogy valóban ő az, és nagyon elcsodálkoztak. 17Péter intett nekik,

hogy csendesedjenek le, majd elmagyarázta, hogyan szabadította ki a

börtönből az Úr. Azután azt mondta: „Ezt mondjátok el Jakabnak és a testvé-

reknek is!” Ezután elment egy másik helyre.

18Másnap reggel a börtönben őrködő katonák között nagy zűrzavar

támadt, mert nem értették, hová tűnt Péter. 19Heródes* elküldte őket, hogy

keressék meg, de sehol sem találták. Akkor Heródes kikérdezte az őröket,

majd megparancsolta, hogy végezzék ki őket.

Heródes király halála

Ezután Heródes* Júdeából Cézárea városába utazott, és egy ideig ott is

maradt. 20Tírusz* és Szidón* városának lakóira Heródes nagyon haragudott.

De azok elküldtek a királyhoz egy csoportot, amelyben mind a két városból

voltak emberek. Békét akartak kötni Heródessel, mert országuk Heródes

országából vásárolta az élelmiszert. Rábeszélték Heródes személyes

szolgáját, akit Blásztusznak hívtak, hogy segítsen nekik.

21A király elhatározta, hogy egy bizonyos napon fog találkozni a tíruszi és

szidóni emberek csoportjával. Azon a napon gyönyörű királyi ruhában a

trónra ült, és nagy beszédet tartott. 22Az emberek így kiabáltak: „Ez Isten

szava, nem emberé!” 23Heródes elfogadta ezt a dicséretet, és nem Istennek

adta a dicsőséget. Ezért az Úr egyik angyala azonnal megbüntette: a király

testét belülről férgek ették meg, és meghalt.

24Isten beszéde azonban egyre jobban terjedt az emberek között, és a

Jézusban hívők csoportja egyre növekedett.

25Miután Barnabás és Saul befejezték a feladatukat Jeruzsálemben, vissza-

tértek a szíriai Antiókhia városába. Magukkal vitték Jánost, akit Márknak is

neveztek.

Barnabást és Sault a Szent Szellem a nem zsidó népekhez küldi

131A szíriai Antiókhia gyülekezetében* volt néhány próféta* és tanító:

Barnabás, Simeon (akit Nigernek is neveztek), Lucius (aki Ciréne

városából jött), Manaén (aki együtt nevelkedett Heródes királlyal), és Saul.

2Amikor ezek a az emberek az Úrnak szolgáltak és böjtöltek, így szólt

hozzájuk a Szent Szellem*: „Válasszátok külön nekem Barnabást és Sault! Én

választottam ki őket, hogy elvégezzenek egy különleges feladatot.

3Ezért, miután újra böjtöltek és imádkoztak, Barnabásra és Saulra tették

kezüket,* és elküldték őket, hogy teljesítsék azt a feladatot.

Barnabás és Saul Ciprus szigetén

4Barnabás és Saul, miután ilyen módon kiküldte őket a Szent Szellem*,

elindultak. Először Szeleukia kikötőjébe mentek, ahol hajóra szálltak, és

13:3 tették a kezüket Ilyen módon kérték Istent, hogy különlegesen áldja meg ezeket az embereket. Ebben az esetben a küldetésükhöz szükséges erőt kérték a számukra.

APCSEL 13:5–25

202

Ciprus szigetére utaztak. 5Amikor Szalamisz városába értek, a zsidók zsina-

gógáiba* mentek, és hirdették az Isten üzenetét. János is velük volt: segített Barnabásnak és Saulnak.

6Azután bejárták Ciprus szigetét egészen Páfosz városáig. Ott találkoztak egy zsidó származású varázslóval, akit Bar-Jezusnak, görögül Elimásznak hívtak.

Ez hamis próféta*volt, 7és igyekezett mindig a kormányzó, Szergiusz Paulusz

közelében maradni. A kormányzó nagyon okos ember volt, és meghívta

Barnabást és Sault, hogy neki is mondják el Isten üzenetét. 8Barnabás és Saul el is mentek, de Elimász, a varázsló ellenkezett és vitatkozott velük, sőt a

helytartót is igyekezett rábeszélni, hogy ne higgyen Jézusban. 9Ekkor Sault, akit Pálnak is hívtak, betöltötte a Szent Szellem*, egyenesen Elimászra nézett, és így szólt: 10„Te, aki a Gonosz fia, és minden jónak ellensége vagy! Mindenféle

hazugsággal és csűrés-csavarással vagy tele! Hát már sohasem hagyod abba,

hogy az Úr igazságát hazugságnak mondjad?! 11Most figyelj ide! Az Úr keze

megérint téged, megvakulsz, és egy ideig nem látod a Napot.”

Abban a pillanatban sötétség borult Elimászra. Körbe-körbe járkált, hogy

keressen valakit, aki kézenfogva vezeti. 12A helytartó látta, mi történt, és hitt Jézus Krisztusban, és csodálkozott az Úrról szóló tanításon.

Pál (Saul) és Barnabás a pizidiai Antiókhiában

13Ezután Pál és társai tovább hajóztak Páfoszból. Perga városában szálltak

partra, amely Pamfilia vidékén van. Itt János Márk elvált tőlük, és visszatért Jeruzsálembe. 14A többiek tovább mentek a pizidiai Antiókhia városába.

Amikor eljött a szombat*, Pál és Barnabás bementek a zsinagógába*, és

leültek. 15A Törvény és a próféták írásainak felolvasása után a zsinagóga

vezetői azt üzenték nekik: „Testvérek, most szóljatok, ha akartok valamit

mondani, ami javunkra válik!”

Pál beszéde az antiókhiai zsinagógában

16Ekkor Pál felállt, intett a kezével,* és így szólt: „Hallgassatok meg engem, Izraeli férfiak, és ti nem zsidók, akik félitek az Istent! 17Izrael Istene kiválasztotta ősapáinkat. Ő tette naggyá népünket, amíg Egyiptom földjén éltek. Ő

vezette ki onnan őket nagy hatalmával. 18Ezután körülbelül negyven éven

keresztül türelmesen bánt velük a pusztában. 19Isten hét népet pusztított ki

Kánaánból, és azt a földet Izrael fiainak adta örökségül. 20Mindez körülbelül négyszázötven év alatt történt.

Ezután vezetőket adott nekik egészen Sámuel* próféta idejéig. 21Ekkor a

nép királyt kért Istentől, aki Sault adta nekik, aki negyven évig uralkodott.

Saul Kis fia volt, és Benjamin törzséből származott. 22Azután Isten Saul

királytól elvette a királyságot, és Dávidot* tette királlyá. Róla ezt mondta

Isten: ‘megtaláltam Dávidot, Jessze fiát, akit szeretek, ő majd mindent

megtesz, amit mondok neki.’ 23Ennek a Dávidnak az utódai közül való a

Megmentő, akit Isten Izraelnek küldött, ahogyan ezt megígérte. Ez a

Megmentő nem más, mint Jézus! 24Jézus megérkezése előtt János* mondta

egész Izrael népének, hogy változtassák meg gondolkozásukat és életüket, és

merítkezzenek be*. 25Amikor János befejezte a feladatát, ezt mondta: ‘Mit

13:16 intett a kezével Ezzel jelezte, hogy szeretne mondani valamit.

203

APCSEL 13:26–43

gondoltok rólam, ki vagyok én? Nem én vagyok a Krisztus*! Ő majd csak

ezután fog jönni. De én még arra sem vagyok méltó, hogy a cipőjét levegyem

a lábáról.’

26Testvéreim, akik Ábrahámtól* származtok, és ti nem zsidók, akik

imádjátok Istent, a megmenekülésnek ez az üzenete nekünk szól.

27–28Jeruzsálem lakói és a nép vezetői nem értették meg, hogy Jézus a

Megmentő, és elítélték őt. Bár nem tudtak Jézus ellen semmi olyat mondani,

amiért meg kellett volna halnia, mégis azt kérték Pilátustól, hogy ítélje

halálra, és öljék meg. Így azután megtörtént minden, amit a próféták* előre

megmondtak és leírtak, és amit a zsidók minden szombaton* felolvasnak a

zsinagógákban. 29Miután megtették mindazt, amit az Írások* előre megírtak

róla, Jézus holttestét levették a keresztről, és sírba helyezték. 30De Isten feltá-

masztotta őt a halálból! 31Ezután sok napon látták a feltámadt Jézust azok az emberek, akik Galileából vele együtt mentek fel Jeruzsálembe. Ezek az

emberek most is bizonyítják az egész nép előtt, hogy ez igaz. 32–33Isten

ígéreteket tett a mi ősapáinknak.

Mi azt az örömhírt* mondjuk nektek, hogy ezeket az ígéreteket Isten

most nekünk, az ő gyermekeiknek teljesítette be. Még pedig azzal, hogy

Jézust a halálból feltámasztotta, ahogyan ez meg van írva a második

zsoltárban:

‘Te vagy az én fiam, ma lettem az édesapád.’

Zsolt 2:7

34Isten valóban feltámasztotta Jézust! Ő már soha többé nem fog meghalni!

Erről így szólt Isten:

‘Nektek fogom beteljesíteni azokat a szent és biztos ígéreteket,

amelyeket Dávidnak* tettem.’

Ézs 55:3

35Egy másik helyen meg azt mondja:

‘Nem engeded, hogy szented teste a sírban pusztuljon el.’

Zsolt 16:10

36Dávid* Isten akarata szerint szolgált, amíg élt. Azután meghalt, eltemették ősei mellé, és teste bizony el is pusztult a sírban. 37De Jézus, akit Isten feltá-

masztott a halálból, nem pusztult el a sírban! 38–39Testvéreim, kérlek, értsétek meg, azt hirdetjük nektek, hogy Isten Jézus által kínálja fel nektek a bűneitek megbocsátását. És hirdetjük, hogy Jézus az, aki megszabadítja azokat, akik

hisznek benne. Igen, megszabadítja őket mindazokból a dolgokból, amikből

Mózes Törvénye nem tudott bennünket megszabadítani. 40De jól

vigyázzatok! Nehogy veletek történjen meg, amit a próféták* mondtak:

41 ‘Figyeljetek csak, ti akik lenézitek a többieket,

Csodálkozzatok, és pusztuljatok el,

mert olyan dolgot teszek napjaitokban,

amit soha el nem hinnétek, ha valaki mondaná nektek.’”

Hab 1:5

42Amikor Pál és Barnabás kimentek a zsinagógából*, a nem zsidók kérték

őket, hogy a következő szombaton* nekik is beszéljenek ezekről a dolgokról.

43Amikor az emberek hazamentek a zsinagógából, sok zsidó és istenfélő

prozelita* követte Pált és Barnabást. Ők pedig beszéltek velük, és bíztatták

őket, hogy továbbra is Isten kegyelmében éljenek.

APCSEL 13:44–14:12

204

Pál és Barnabás a nem zsidókhoz fordul

44A következő szombaton* a városból majdnem mindenki összegyűlt,

hogy hallgassa Isten üzenetét. 45Amikor a zsidók látták, hogy milyen sok

nem zsidó ember jött el, nagyon féltékenyek és irigyek lettek. Káromkodtak,

és ellenkeztek Pállal. 46Ekkor Pál és Barnabás bátran ezt mondták nekik:

„Szükséges volt, hogy először nektek mondjuk el Isten üzenetét. De ha ti

visszautasítjátok, és nem kell nektek az örök élet, akkor a nem zsidó

népekhez fordulunk. 47Mert ezt parancsolta nekünk az Úr:

‘Világossággá tettelek téged a nem zsidó népek számára,

hogy megmutasd a szabadulás útját minden népnek

az egész Földön.’”

Ézs 49:6

48Amikor ezt a nem zsidók hallották, nagyon megörültek, és dicsérték az

Úr beszédét. Azok az emberek, akiket Isten kiválasztott az örök életre, hittek az Úr üzenetében.

49Isten üzenete így sok emberhez eljutott azon a vidéken. 50A nem hívő

zsidók azonban Pál és Barnabás ellen uszították az előkelő és vallásos

asszonyokat, és a város vezetőit. Ezek Pál és Barnabás ellen támadtak, és

kizavarták őket a városból. 51Ekkor Pál és Barnabás még a port is lerázták a

lábukról,* és tovább mentek Ikóniumba. 52Antiochiában azonban Jézus tanít-

ványait betöltötte az öröm és a Szent Szellem*.

Pál és Barnabás Ikóniumban

141Pál és Barnabás Ikóniumban is elment a zsidók zsinagógájába*. Ott

úgy beszéltek, hogy sok zsidó és görög is hinni kezdett Jézusban. 2De

azok a zsidók, akik nem hittek, a hívők ellen uszították a nem zsidókat. 3Pál és Barnabás mégis sokáig ott maradt, és bátran beszélt az Úrról és

kegyelméről. Az Úr pedig bebizonyította, hogy amit Pálék mondtak, az igaz:

jeleket és csodákat tett az apostolok által. 4A város lakói emiatt két csoportra v á l t a k s z é t . A z e g y i k c s o p o r t a z s i d ó k m e l l e t t v o l t , a m á s i k a z apostolok mellett.

5Az a csoport, amelyik Pálék ellen volt, zsidókból és nem zsidókból, meg a

vezetőikből állt. Ezek meg akarták verni az apostolokat, sőt kövekkel halálra akarták dobálni őket. 6Amikor Pál és Barnabás ezt megtudták, elmenekültek

a városból. Elmentek Likaónia városaiba, Lisztrába, Derbébe és azoknak a

városoknak a környékére. 7Ott is hirdették az embereknek az örömhírt*.

Pál és Barnabás Lisztrában és Derbében

8Élt Lisztrában egy ember, aki születésétől fogva nyomorék volt. Soha

életében nem tudott járni. 9Ez az ember ott ült a földön, és a többiekkel

együtt hallgatta Pál beszédét. Egyszer Pál ránézett, és látta, hogy a béna hisz abban, hogy Isten meg tudja gyógyítani. 10Ekkor Pál hangosan rákiáltott:

„Kelj fel, és állj a lábadra!” Erre az felugrott, és járni kezdett. 11Amikor az emberek látták, hogy Pál mit tett, likaóniai nyelven így kiabáltak: „Az

istenek emberi formában lejöttek hozzánk!” 12Barnabásról azt mondták,

hogy ő Zeusz*. Pált pedig Hermésznek* nevezték, mivel legtöbbször ő

13:51 még … lábukról Ezzel figyelmeztették őket, hogy többé nem állnak szóba velük.

205

APCSEL 14:13–15:2

beszélt. 13Zeusz temploma a város közelében volt. Zeusz papja virágokkal

díszített bikákat vezetett a város kapujához. Az összegyűlt emberekkel

együtt áldozatot akart bemutatni Pálnak és Barnabásnak.

14Amikor az apostolok*, Pál és Barnabás megértették ezt, megszaggatták

ruhájukat*, és odafutottak az emberek közé. Így kiáltottak: 15„Miért tesztek

ilyet? Nem vagyunk mi istenek, hanem ugyanolyan emberek, mint ti! Azért

jöttünk, hogy hirdessük nektek az örömhírt*, és hogy ezektől az értelmetlen

dolgoktól az élő Istenhez forduljatok. Mert ő teremtette az eget, a Földet, a tengert és mindent, ami bennük van. 16Isten eddig minden népnek

megengedte, hogy a maga útját járja. 17Mégis bebizonyította, hogy él, mert jól bánt veletek. Ő adott nektek esőt az égből. Ő adott termést, meg gyümölcsö-

ket a maga idején. Ő ad nektek bőségesen enni. Ha nagyon örültök

valaminek, még az is Isten ajándéka!” 18Pál és Barnabás ezt mondták, de még

így is alig tudták az embereket lebeszélni arról, hogy áldozatot mutassanak

be nekik.

19Később azonban a pizidiai Antiókhiából és Ikóniumból átjött néhány

zsidó. Addig uszították az embereket Pál ellen, amíg meggyőzték őket. Az

emberek nagyon haragudtak Pálra, és köveket dobáltak rá. Azt hitték, hogy

meg is halt, ezért kivonszolták Pált a városból. 20De Jézus tanítványai össze-gyűltek Pál körül, aki felkelt, és visszament a városba. Másnap pedig

Barnabással együtt tovább mentek Derbébe.

Visszatérés a szíriai Antiókhiába

21Derbében is hirdették az örömhírt*, és ott is sokan Jézus tanítványai

lettek. Azután visszatértek Lisztrába, majd Ikóniumba, onnan pedig a

pizidiai Antiókhiába. 22Mindenhol megerősítették az ott lakó tanítványokat,

és bátorították őket, hogy maradjanak meg a hitben. Így beszéltek hozzájuk:

„Sok szenvedésen kell keresztülmennünk, amíg eljutunk Isten királyságába.”

23Pál és Barnabás mindegyik városban kiválasztották a gyülekezetek*

vezetőit*, böjtöltek és imádkoztak értük. Az Úr kegyelmére bízták őket,

akiben mindannyian hittek.

24Majd Piszidián át Pamfiliába mentek, azután 25Pergébe érkeztek. Itt is

hirdették az örömhírt*. Azután Attáliába mentek, ahol 26hajóra szálltak.

Ezután érkeztek vissza a szíriai Antiókhiába. Ebből a városból indultak

útnak, amikor Isten kegyelmére bízták és kiküldték őket arra a feladatra,

amelyet most befejeztek.

27Amikor megérkeztek, összehívták a gyülekezetet*. Pál és Barnabás

mindenről beszámoltak, amit Isten velük tett. Azt is elmondták, hogy Isten a

nem zsidó népek előtt is kinyitotta a kaput, hogy higgyenek Jézusban.

28Majd hosszú időt töltöttek ott a tanítványokkal.

Az apostolok jeruzsálemi tanácskozása

151Ezután néhány ember érkezett Júdeából a szíriai Antiókhia városába,

akik így tanították a testvéreket: „Csak akkor menekülhettek meg, ha

Mózes Törvénye szerint körülmetélkedtek.” 2De Pál és Barnabás nem értett

egyet velük, így nagy vita támadt közöttük. Végül elhatározták, hogy

14:14 ruhájukat Így fejezték ki, hogy mennyire fel vannak háborodva.

APCSEL 15:3–20

206

Jeruzsálembe küldik Pált, Barnabást és még néhány testvért az apostolok-

hoz* és a jeruzsálemi gyülekezet* vezetőihez*, hogy beszéljék meg velük ezt

a kérdést.

3Az antiókhiai gyülekezet tehát útnak indította ezeket a testvéreket, akik

áthaladtak Fönícián és Samárián. Útközben az ottani testvéreknek is

beszéltek arról, hogy a nem zsidó emberek is az igaz Istenhez fordultak.

Ennek az összes testvér nagyon megörült. 4Amikor megérkeztek

Jeruzsálembe, a gyülekezet és annak vezetői*, meg az apostolok* fogadták

őket. Pál, Barnabás, és a többiek elmondták, amit Isten velük tett. 5Néhány

jeruzsálemi hívő, akik a farizeusok* csoportjához tartoztak, ekkor felállt, és azt mondta: „A nem zsidókat is körül kell metélni, és meg kell nekik

parancsolni, hogy tartsák meg Mózes Törvényét!”

6Ezért az apostolok* és a jeruzsálemi gyülekezet vezetői* összegyűltek,

hogy megbeszéljék ezt a kérdést. 7Hosszú vita után Péter felállt, és azt

mondta: „Testvéreim, tudjátok, hogyan kezdődött ez a dolog. Isten

engem választott ki közületek, hogy a nem zsidók tőlem hallják az

örömhírt*. Meg is hallották, és hittek is. 8Isten tudja, mi van az emberek

szívében, és elfogadta ezeket a nem zsidókat. Ezt azzal bizonyította, hogy

nekik is ugyanúgy adta a Szent Szellemet*, mint nekünk. 9Semmi

különbséget nem tett közöttük és közöttünk. Mivel a nem zsidók is hittek

benne, ezért Isten megtisztította az ő szívüket is. 10Akkor miért teszitek

próbára Isten türelmét? Miért akartok ilyen nehéz terhet* tenni Jézus nem

zsidó tanítványainak vállára? Hiszen ezt a terhet sem az őseink, sem mi

nem bírtuk el! 11Hisszük, hogy mi, zsidók az Úr Jézus kegyelme alapján

menekülhetünk meg. De hisszük, hogy ugyanígy megmenekülhetnek a

nem zsidók is.”

12Erre az egész csoport lecsendesedett. Majd meghallgatták Pált és

Barnabást, akik elmondták mindazokat a jeleket és csodákat, amiket Isten

tett rajtuk keresztül a nem zsidók között. 13Amikor befejezték, Jakab szólalt meg: „Figyeljetek rám, testvéreim! 14Simon Péter elmondta, hogyan mutatta

meg Isten, hogy szereti a nem zsidókat is. Most először történt meg, hogy

Isten a nem zsidók közül is magához fogadott embereket, hogy saját népévé

legyenek. 15A próféták* üzenete is erről szól:

16 ‘Azután majd visszatérek,

és újjáépítem Dávid* sátorát, amely összedőlt.

Újra fölépítem azt a romokból, és helyreállítom,

17

hogy az Izraelen kívüli népek is keressék az Urat,

minden nem zsidó ember is, aki az én nevemet viseli.

Így szól az Úr, aki meg is teszi mindazt,

Ám 9:11–12

18

amit öröktől fogva elhatározott és megmondott.’

19Ezért én azt tanácsolom, hogy ne zavarjuk meg azokat a nem zsidó

testvéreket, akik Istenhez jönnek. 20Inkább írjunk nekik levelet, és mondjuk

meg, hogy

15:10 terhet A Mózes Törvényét. Ugyanis, a Jézusban hívő zsidók egy része azt akarta, hogy a nem zsidó hívők is a Törvény parancsai szerint éljenek.

207

APCSEL 15:21–34

ne egyenek olyan ételt, amit a bálványoknak ajánlottak fel,

ne kövessenek el semmilyen szexuális bűnt*,

ne egyenek megfulladt állatok húsából készült ételt,

se olyan húst, amiben benne maradt a vér.

21Ne tegyenek semmi ilyet, mert minden városban vannak zsidók, akik

Mózes Törvényét tanítják, és minden szombaton* felolvassák a Törvényt a

zsinagógákban*.”

Az apostolok levele a nem zsidó hívőkhöz

22Ekkor az apostolok* és a gyülekezet vezetői* az egész gyülekezettel*

együtt elhatározták, hogy néhány testvért Pállal és Barnabással együtt

elküldenek a szíriai Antiókhiába. Kiválasztották maguk közül Júdást (akit

Barsabbásnak is neveztek) és Szilászt, akik vezetők voltak a testvérek

között. 23Írtak egy levelet is, amelyet a küldöttek magukkal vittek. Ez állt a levélben:

„ Mi, az apostolok*, és a jeruzsálemi gyülekezet vezetői*, a ti testvéreitek, üdvözletünket küldjük nem zsidó származású testvéreinknek, akik a

szíriai Antiókhia városában, Szíria és Cilicia tartományában élnek.

24Megtudtuk, hogy hozzátok ment közülünk néhány ember, és olyan

dolgokat mondtak, ami megzavart és nyugtalanított benneteket. De

ezeket az embereket nem mi küldtük. 25Ezért egy akarattal elhatároztuk,

hogy kiválasztunk néhány embert, és elküldjük őket hozzátok. Ők

együtt mennek a mi szeretett Pál és Barnabás testvérünkkel, 26akik

életüket is odaadták a mi Urunk, Jézus Krisztusért. 27Elküldjük tehát

hozzátok Júdást és Szilászt, akik majd személyesen is elmondják nektek

ugyanezt. 28A Szent Szellem* úgy látja jónak, és mi is egyetértünk vele,

hogy ne terheljünk benneteket semmi mással, csak ezeket a dolgokat

tartsátok be:

29

ne egyetek olyan ételt, amit a bálványoknak ajánlottak fel,

ne egyetek megfulladt állatok húsából készült ételt,

se olyan húst, amelyben benne maradt a vér, és

ne kövessetek el semmilyen szexuális bűnt*,

Ha ezeket elkerülitek, jól teszitek.

Isten veletek!”

30Ezzel útnak indították Barnabást, Pált, Júdást és Szilászt. Ők pedig

elmentek a szíriai Antiókhiába, összehívták a gyülekezetet*, és átadták a

levelet. 31Amikor az antiókhiai testvérek ezt elolvasták, nagyon megörültek, és a levél megerősítette őket. 32Júdás és Szilász, akik mindketten próféták* voltak, sokáig beszélgettek a testvérekkel, bátorították és erősítették őket. 33Egy ideig még velük maradtak, majd miután az aniókhiai testvérek békességgel elbocsá-

tották őket, visszatértek Jeruzsálembe, azokhoz, akik elküldték őket. 34*

15:34 Néhány görög nyelvű kéziratban szerepel a 34. vers: „De Szilász úgy döntött, hogy ott marad.”

APCSEL 15:35–16:13

208

35Pál és Barnabás egy darabig még a szíriai Antiókhiában maradtak. Sok

más testvérrel együtt tanították az Úr beszédét, és hirdették az örömhírt*.

Pál és Barnabás különválnak

36Néhány nap múlva Pál azt mondta Barnabásnak: „Sok városban

hirdettük az Úr üzenetét. Most menjünk vissza ezekbe a városokba, és

látogassuk meg a testvéreket! Nézzük meg, hogy vannak!”

37Barnabás azt akarta, hogy vigyék magukkal Jánost is (akit Márknak is

hívtak). 38Az első útjukon azonban János Márk Pamfilában visszafordult, és

nem folytatta velük együtt a munkát. Emiatt Pál nem akarta Jánost magával

vinni. 39Pál és Barnabás ezen sokat vitatkoztak, de nem tudtak megegyezni.

Ezért elváltak egymástól. Barnabás maga mellé vette Márkot, és Ciprus

szigetére hajózott. 40Pál pedig Szilászt választotta útitársnak. Akkor a

testvérek az Úr kegyelmére bízták Pált, ő pedig Szilásszal együtt elindult.

41Végigjárta Szíriát és Ciliciát, és erősítette a gyülekezeteket*.

Timóteus csatlakozik Pálhoz

161Pál eljutott Derbébe és Lisztrába is. Élt ott egy Timóteus nevű

tanítvány, akinek az anyja hívő zsidó, az apja pedig görög volt.

2Timóteusról jó véleménye volt a lisztrai és az ikóniumi testvéreknek. 3Pál

azt akarta, hogy Timóteus is vele utazzon. De azon a környéken a zsidók

mind tudták, hogy Timóteus apja görög volt. Ezért Pál körülmetélte*

Timóteust a zsidók kedvéért. 4Ezután együtt végigjárták a városokat*.

Mindenhol elmondták a hívőknek a jeruzsálemi apostolok* és gyülekezeti

vezetők* határozatát. 5Így a gyülekezetek* erősödtek a hitben, és napról-

napra egyre több ember csatlakozott hozzájuk.

Isten Macedóniába küldi Pált

6Pál, és akik vele együtt mentek, Ázsiában is szerették volna hirdetni Isten

üzenetét, de a Szent Szellem* nem engedte nekik, hogy arrafelé menjenek.

Ezért keresztülutaztak Frígia és Galácia vidékén. 7Amikor Mízia határához

értek, Bitíniába akartak menni, de Jézus Szelleme oda sem engedte őket.

8Ezért Mízia mellett elhaladva Tróászba mentek.

9Azon az éjszakán Pál látomást látott: egy Macedóniai férfi állt előtte, és

így kérte: „Gyere át a tengeren Macedóniába, és segíts nekünk!” 10Pál

látomása után azonnal elhatároztuk, hogy Macedóniába* megyünk. A

látomásból megértettük, hogy Isten oda hívott bennünket, hogy ott is

hirdessük az örömhírt*.

Jézus első tanítványai Európában

11Tróászban hajóra szálltunk, és egyenesen Szamotráké szigetére mentünk.

Innen másnap továbbhajóztunk Neápoliszba, majd 12a macedóniai Filippi

városába érkeztünk, ahol rómaiak laktak. Ez volt a legfontosabb város

Macedóniának* ebben a részében. Itt több napot töltöttünk.

13Szombaton* kimentünk a városkapun túl, a folyóhoz. Azt gondoltuk, hogy

ott van az a hely, ahol az emberek imádkozni szoktak. Néhány asszony

16:4 városokat Azokat a városokat, ahol Jézusban hívők csoportjai voltak.

209

APCSEL 16:14–32

összegyűlt a folyóparton. Leültünk, és beszélgettünk velük. 14Volt közöttük egy asszony Thiatíra városából, akit Lídiának hívtak. Kereskedő volt, bíbor színű

ruhákat árult. Ez a Lídia az igaz Istent imádta. Amíg hallgatta, amit mondtunk, az Úr megnyitotta a szívét, és elfogadta, amit Pál mondott. 15Ezután egész

családjával együtt bemerítkezett*, majd meghívott bennünket a házába. Ezt

mondta: „Ha elfogadtok engem az Úr igazi követőjének, akkor gyertek hozzám,

és legyetek vendégeim!” Így rábeszélt bennünket, hogy vele menjünk.

Az apostolokat üldözik, de kiszabadulnak a börtönből

16Történt egyszer, hogy amikor az imádkozás helyére mentünk, szembejött

velünk egy rabszolgaleány, akiben a jövendőmondás szelleme* lakott. Ez a leány sok pénzt szerzett a gazdáinak azzal, hogy előre megmondta az embereknek, mi

fog történni velük. 17Folyton Pál és a csoportja után ment, és közben így

kiáltozott: „Ezek az emberek a Magasságos Isten szolgái. Megmondják nektek,

hogyan menekülhettek meg!” 18Ez így ment több napon keresztül. Végül Pál

megharagudott, hátrafordult, és azt mondta a leányban lakó gonosz

szellemnek*: „Jézus Krisztus nevében megparancsolom neked, hogy menj ki

ebből a leányból!” Erre a jövendőmondó szellem azonnal kiment belőle.

19A rabszolgaleány gazdái megértették, hogy többé nem tudnak pénzt

keresni a leány segítségével. Ezért megfogták Pált és Szilászt, és a piactérre hurcolták őket a város vezetői elé. 20Amikor oda értek, ezt mondták: „Ezek az emberek zsidók, és megzavarják városunkat. 21Olyan szokásokat tanítanak,

amelyeket nekünk nem szabad elfogadnunk, vagy követnünk, mert római

polgárok vagyunk.” 22Velük együtt az összegyűlt emberek is vádolták Pált és

Szilászt. A város vezetői pedig megparancsolták, hogy tépjék le róluk a ruhát, és korbáccsal verjék meg őket. 23Így Pált és Szilászt jól megkorbácsolták, majd börtönbe zárták. Megparancsolták a börtönőrnek, hogy szigorúan őrizze őket.

24Ezért a börtönőr bevitte őket a börtön belsejébe, és megkötözte a lábukat.

25A börtönben az éjszaka közepén Pál és Szilász imádkoztak, és dicsérete-

ket énekeltek Istennek, a többi fogoly pedig hallgatta őket. 26Hirtelen erős

földrengés támadt. Olyan nagy volt a földrengés, hogy még a börtön alapja is

beleremegett. A börtön minden ajtaja azonnal kinyílt, és a foglyokról leestek a láncok. 27A börtönőr felébredt, és látta, hogy a börtönajtók nyitva vannak.

Ekkor a kardjával meg akarta ölni magát, mert azt hitte, hogy a foglyok

megszöktek.* 28De Pál hangosan odakiáltott neki: „Ne öld meg magad, mert

mindannyian itt vagyunk!”

Higgy az Úr Jézusban, és megmenekülsz

29Az őr erre szólt, hogy hozzanak valami világító eszközt, majd

berohant a börtönbe. Remegett a félelemtől, és Pál meg Szilász lába elé

borult. 30Azután kivezette őket, és azt kérdezte: „Uraim, mit tegyek, hogy

megmeneküljek?”

31Pálék így válaszoltak: „Higgy az Úr Jézusban, és megmenekülsz, te is

meg a családod is.” 32Elmondták az Úr üzenetét a börtönőrnek és

16:16 jövendőmondás szelleme A Sátánt szolgáló gonosz szellem, aki ezt a különleges képességet adta a leánynak. A 18. versben is. 16:27 meg akarta … megszöktek Azért akart öngyilkos lenni, mert ha a foglyok megszöknek, akkor őt emiatt kivégzik.

APCSEL 16:33–17:9

210

mindazoknak, akik a házában voltak. 33Ő pedig még akkor éjjel kimosta Pál

és Szilász sebeit, és egész családjával együtt bemerítkezett*. 34Ezután behívta őket a házába, enni adott nekik, és egész családjával együtt nagyon örült

annak, hogy most már ők is hittek Istenben.

35Reggel a város vezetői katonákat küldtek a börtönőrhöz, ezzel az

üzenettel: „Engedd szabadon azokat az embereket!”

36A börtönőr pedig megmondta ezt Pálnak: „A város vezetői azt üzenték,

hogy engedjelek szabadon benneteket. Ezért most szabadok vagytok.

Menjetek békével!”

37De Pál így szólt a katonákhoz: “Vezetőitek nem bizonyították be, hogy

valami bűnt követtünk volna el. Ennek ellenére az emberek előtt megvertek,

és börtönbe zártak bennünket. Mi római állampolgárok* vagyunk, és jogaink

vannak. Most meg titokban akarnak bennünket elküldeni?! Azt már nem!

Jöjjenek csak ide, és ők maguk vezessenek ki minket!”

38A katonák visszamentek a város vezetőihez, és elmondták, amit Pál

üzent. Amikor a vezetők megtudták, hogy Pál és Szilász római állampolgá-

rok, megijedtek. 39Odamentek hozzájuk, és bocsánatot kértek tőlük. Azután

kivezették őket a börtönből, és kérték, hogy menjenek el a városból. 40Pál és Szilász a börtönből Lídia házához ment. Ott találkoztak a testvérekkel, báto-rították őket, majd továbbmentek Filippiből.

Pál és Szilász Thesszalonikában

171Pál és Szilász átmentek Amfipolisz városán és Apollónián, majd

Thesszalonikába érkeztek. Ebben a városban zsidók is éltek, és zsina-

gógájuk* is volt. 2Pál, szokása szerint, itt is elment a zsinagógába. Három

héten keresztül minden szombaton* beszélgetett a zsidókkal az Írásokról*.

3Magyarázta nekik az Írásokat: bebizonyította, hogy a Krisztusnak*

szenvednie kellett, és fel kellett támadnia a halálból. Azt mondta nekik: „Az a Jézus a Krisztus, akiről én beszélek nektek.” 4Néhány zsidó elfogadta ezt,

és csatlakozott Pálhoz és Szilászhoz. A zsinagógában voltak olyan görögök

is, akik az igaz Istent imádták, meg gazdag és előkelő asszonyok is. Ezek

közül is sokan csatlakoztak Pálékhoz.

5De azok a zsidók, akik nem hittek, irigykedni kezdtek. Ezért kerestek

néhány gonosz embert a piactéren, és pénzt adtak nekik. Azok meg össze-

gyűjtöttek egy csomó embert, és nagy zavart keltettek a városban. Ez a sok

ember a Jázon házához ment. Pált és Szilászt keresték, mert ki akarták őket

hozni onnan, hogy a városi gyűlés elé állítsák őket. 6Amikor Pálékat nem

találták, Jázont fogták meg, és néhány testvérrel együtt erőszakkal a város

vezetői elé vitték. Közben ezt kiabálták: „Ezek az emberek az egész világon

zavart keltettek, és most ide is eljöttek. 7Jázon vendégül látta őket. Ők nem engedelmeskednek a császár* törvényének, mert azt mondják, hogy van egy

másik király: Jézus.”

8A város vezetői és a többi emberek erre nagyon dühösek lettek. 9Jázon és

a testvérek azonban kifizették a pénzbüntetést, így elengedték őket.

16:37 római állampolgárok A Római Jog szerint római állampolgárt nem volt szabad tárgyalás előtt megkorbácsolni.

211

APCSEL 17:10–29

Pál és Szilász Béreában

10Ezután a testvérek még azon az éjszakán útnak indították Pált és Szilászt,

akik Bérea városába mentek. Amikor oda megérkeztek, elmentek a

zsinagógába*. 11A béreai zsidók jobb emberek voltak, mint a thesszalonikai-

ak. Nyitott szívvel fogadták az üzenetet. Minden nap olvasták az Írásokat*,

és gondolkodtak rajta. Akarták tudni, hogy igaz-e, amit Pál mondott.

12Ennek az lett az eredménye, hogy a bereai zsidók közül sokan hittek

Jézusban. Sőt még a gazdag és előkelő görögök asszonyok és férfiak közül is

sokan hívők lettek. 13Amikor azonban a thesszalonikai zsidók megtudták,

hogy Pál Béreában is hirdeti Isten üzenetét, oda is utána mentek. Ott is Pál

ellen uszították az embereket. 14Ekkor a testvérek azonnal továbbküldték

Pált a tengerhez. De Szilász és Timóteus Béreában maradt. 15Azok a

testvérek, akik elkísérték Pált, egészen Athén városáig mentek vele. Onnan

visszatértek Béreába. Pál azt üzente velük, hogy Szilász és Timóteus

sürgősen menjenek utána Athénbe.

Pál Athénben

16Pál tehát Athénben várta Szilászt és Timóteust. Nagyon mérges lett, mert a

városban sok bálvány-szobrot látott. 17Itt is elment a zsinagógába*, és vitatkozott a zsidókkal és az istenfélő görögökkel. Beszélgetett másokkal is a piactéren.

18Néhány filozófus az epikureus és sztoikus csoportból vitatkozott Pállal.

Néhányan ezek közül azt mondták: „Ez az ember össze-vissza beszél! Mit

akar ez mondani?” Pál ugyanis beszélt nekik Jézusról és a feltámadásról.

Erre azt mondták egymásnak: „Úgy látszik, valami idegen istenekről

beszél”. 19Azután magukkal vitték Pált az Areopágoszra*. Azt mondták neki:

„Magyarázd el nekünk ezt az új dolgot, amiről beszélsz, mert nem értjük!

20Furcsa amit mondasz, de szeretnénk megérteni.” 21(Az athéniek és az ott

lakó külföldiek mind azzal töltötték az idejüket, hogy új elméletekről

vitatkoztak.)

22Pál tehát felállt az Areopágosz előtt, és így szólt: „Athéni férfiak, úgy

látom, ti valóban nagyon vallásos emberek vagytok. 23Amikor a városotok-

ban jártam, láttam azokat a dolgokat, amiket ti tiszteltek. Találtam egy olyan oltárt is, amelyre ez volt írva: ‘ANNAK AZ ISTENNEK, AKIT NEM ISMERÜNK’.

Éppen ő az, akiről én beszélek nektek: az az Isten, akit ti imádtok, bár nem

ismertek. 24Ő az Isten, aki teremtette az egész világot és mindent, ami benne van. Ő a Menny és a Föld Ura, aki nem kézzel készített templomokban lakik!

25Istennek nincs szüksége rá, hogy az emberek szolgálják őt. Éppen ellenke-

zőleg! Ő ad mindenkinek életet, leheletet, és mindent. 26Ő teremtette az első

embert, és annak az utódaiból az összes nemzetet. Isten akarta, hogy az

emberek az egész Földön mindenhol elterjedjenek. Ő jelölte ki a népek

lakóhelyének határait. Ő határozta meg azt is, hogy meddig lakjanak ott.

27Mindezt azért tette, hogy az emberek keressék Istent, kinyújtsák a kezüket

utána, kitapogassák őt a sötétben, és talán meg is találják. Pedig Isten nincs messze egyikünktől sem! 28‘Mert benne élünk, mozgunk, és vagyunk.’

Költőitek közül az egyik ezt mondta: ‘Mert az ő gyermekei vagyunk.’

29Mivel valóban Isten gyermekei vagyunk, nem szabad azt gondolnunk,

hogy Isten olyan, mint az arany, ezüst vagy kő. Ő nem hasonlítható azokhoz

a dolgokhoz, amiket az emberek kitalálnak, vagy a művészek készítenek.

APCSEL 17:30–18:14

212

30Eddig az emberek nem értették meg, hogy Isten nem ilyen. Isten mostanáig

türelmes volt, most azonban mindenkinek mindenhol azt parancsolja, hogy

változtassa meg a gondolkodását és az életét. 31Mert Isten már kijelölte azt a napot, amelyen ítéletet tart az összes ember felett az egész világon. Az ő

ítélete igazságos lesz. Ezt az ítéletet egy férfi által fogja tartani, akit erre a célra már kiválasztott. Azzal bizonyította ezt mindenki számára, hogy ezt az

embert (Jézust) feltámasztotta a halálból!”

32Amikor az emberek a feltámadásról hallottak, voltak, akik kicsúfolták Pált, mások viszont azt mondták: „Szeretnénk, ha beszélnél még erről.” 33Pál ezután elment közülük. 34Dioniziosz, az Areopágosz tagja, egy Damarisz nevű

asszony és még néhányan azonban hittek Jézusban, és együtt mentek Pállal.

Pál Korinthusban

181Ezután Pál továbbment Athénból Korinthusba. 2Találkozott ott egy

Akvila nevű zsidó emberrel, aki Pontuszból származott, és feleségével,

Priszcillával együtt nem sokkal azelőtt érkezett Korinthusba. Itáliából jöttek, mert Claudius* császár megparancsolta a zsidóknak, hogy költözzenek el

Rómából. Pál meglátogatta Akvilát és Priszcillát, és attól kezdve náluk is

lakott. 3Mivel Pálnak is sátorkészítő volt a mestersége, ezután együtt

is dolgoztak.

4Pál minden szombaton* vitatkozott a zsinagógában* a zsidókkal és a

görögökkel. Azt akarta, hogy ők is higgyenek Jézusban. 5Ezután Szilász és

Timóteus megérkezett Macedóniából. Ettől kezdve Pál minden idejét arra

fordította, hogy a zsidóknak bebizonyítsa: Jézus a Krisztus*. 6A zsidók

azonban nem hittek neki. Ellenkeztek Pállal, átkozták és káromkodtak.

Ekkor Pál lerázta ruhájáról a port,* és azt mondta nekik: „Ha nem fogtok

megmenekülni, arról csak ti tehettek! Az én lelkiismeretem tiszta, mert

mindent megtettem, hogy megmentselek titeket. Mostantól kezdve a nem

zsidókhoz megyek.”

7Ott is hagyta őket, és Titiusz Jusztusz házába költözött, aki az igaz Istent imádta, és a zsinagóga* mellett lakott. 8Kriszpusz, a zsinagóga vezetője egész családjával együtt mégis hitt az Úrban. Korinthusban még sok más ember is

hallotta Pál beszédét, és hitt Jézusban. Ezek az emberek mind bemerítkeztek*.

9Az egyik éjjel Pál álmot látott. Az Úr így szólt hozzá ebben az álomban:

„Ne félj! Bátran beszélj az emberekkel továbbra is, ne hallgass el, 10mert én veled vagyok. Senki sem fog megtámadni, vagy bántani téged. Népem közül

sokan laknak ebben a városban.” 11Ezért Pál még másfél évig ott maradt, és

tanította nekik Isten beszédét és üzenetét.

Pál a bíróság előtt

12Amikor Gallió volt Akhája* kormányzója, a zsidók összefogtak,

rátámadtak Pálra, és erőszakkal a bíróságra vitték, Gallió elé. 13Ezzel

vádolták Pált: „Ez az ember azt tanítja, hogy olyan módon imádjuk Istent,

amely ellenkezik a mi Törvényünkkel.”

14Pál éppen mondani akart valamit, de szóhoz sem jutott, mert Gallió ezt

válaszolta a zsidóknak: „Ha bűncselekményről, vagy valami gonosz

18:6 lerázta … port Ezzel figyelmeztette őket, hogy többé nem áll szóba velük.

213

APCSEL 18:15–19:3

dologról lenne szó, akkor meghallgatnálak benneteket, zsidók. 15Mivel

azonban csak szavakról, nevekről, és a saját törvényetek kérdéseiről

vitatkoztok, ezt intézzétek el magatok között! Én nem leszek bíró ilyen

dolgokban.” 16Ezzel elküldte őket a bíróságról.

17Ekkor a zsidók megfogták Szószthenészt, aki akkor a zsinagóga* vezetője

volt, és a bíróság előtt megverték. De Gallió nem törődött velük.

Pál visszatér a szíriai Antiókhiába

18Pál ezután még sokáig Korinthusban maradt. Azután elbúcsúzott a test-

vérektől, és Priszcillával és Akvilával együtt Szíriába hajózott. Amikor

Kenkreába értek, Pál levágatta a haját, mert ezt ígérte Istennek.* 19Azután

megérkeztek Efezus városába. Priszcilla és Akvila nem utaztak tovább,

hanem Efezusban maradtak. Pál Efezusban is bement a zsinagógába*, ahol

beszélgetett és vitatkozott a zsidókkal. 20Azok kérték, hogy maradjon még

náluk, de ő tovább akart utazni. 21Amikor elbúcsúzott a zsidóktól, azt

mondta: „Ha Isten is akarja, még visszajövök hozzátok.” Azután hajóra

szállt, és elhagyta Efezust.

22Cézárea városában partra szállt, majd innen felment Jeruzsálembe. Ott

köszöntötte a jeruzsálemi gyülekezetet*. Ezután lement a szíriai Antiókhiába.

23Egy idő után innen is továbbment, Galácia és Frígia vidékét járta be.

Minden városban bíztatta és erősítette Jézus tanítványait.

Apollós Efezusban és Korinthusban

24Közben egy Apollós nevű zsidó férfi érkezett Efezusba. Alexandria

városából származott, sokat tanult, és nagyon jól ismerte az Írásokat*. 25Az

Úr Útjáról* már korábban tanították Apollóst, aki mindenhol lelkesen*

beszélt, és helyesen tanított Jézusról, pedig csak azt a bemerítést* ismerte, amiről János* tanított. 26Apollós kezdett az efezusi zsinagógába* járni, és ott nagyon bátran beszélt. Amikor Priszcilla és Akvila hallották őt, elhívták a

házukba. Beszélgettek vele, és részletesebben elmagyarázták neki Isten útját.

27Ezután Apollós el akart menni Akhájába. Az efezusi testvérek bíztatták, és

levelet írtak az Akhájában lakó tanítványoknak, hogy fogadják szívesen

Apollóst. Amikor azután Apollós odaérkezett, sokat segített az ottani tanít-

ványoknak, akik Isten kegyelme által hívőkké lettek. 28Apollós ugyanis az

emberek előtt sokszor és hevesen vitatkozott a zsidókkal, és világosan be

tudta bizonyítani, hogy nincs igazuk. Az Írások* alapján bebizonyította,

hogy Jézus a Krisztus*.

Az efezusi tanítványokra is leszáll a Szent Szellem

191Amíg Apollós Korinthusban volt, Pál más városokat látogatott meg,

majd Efezusba érkezett. Itt találkozott Jézus néhány tanítványával.

2 Megkérdezte tőlük: „Megkaptátok-e a Szent Szellemet*, amikor

hívők lettetek?”

De ők így válaszoltak: „Nem is hallottunk a Szent Szellemről*!”

3Erre Pál megkérdezte: „Hát akkor hogyan merítettek be* titeket?”

18:18 Pál … Istennek Zsidó szokás szerint, így fejezte ki, hogy Istennek tett fogadalmának letelt az ideje. 18:25 lelkesen Szó szerint: égő szellemmel, szellemében égve.

APCSEL 19:4–21

214

Mire ők azt mondták: „Úgy, ahogyan János tanította a bemerítkezést.”

4Pál így szólt: „János azért merítette be*az embereket, hogy ezzel fejezzék

ki, hogy meg akarják változtatni a gondolkodásukat és az életüket.” De János

azt is megmondta az embereknek, hogy higgyenek abban, aki majd utána

fog jönni, vagyis Jézusban.

5Amikor a tanítványok ezt meghallották, bemerítkeztek* az Úr Jézus

nevébe. 6Amikor Pál rájuk tette a kezét,* a Szent Szellem* leszállt a tanít-

ványokra, akik kezdtek nyelveken szólni és prófétálni. 7Ez a tanítvány-

csoport tizenkét férfiból állt.

8Pál ezután elment a zsinagógába*. Ott bátran beszélt a zsidóknak Isten

királyi uralmáról. Sokat vitatkozott velük három hónapon keresztül, és

próbálta meggyőzni őket. 9Közülük néhányan makacsul ellenkeztek Pállal,

és nem akartak hinni. Sőt, mindenkinek rossz dolgokat mondtak Isten

útjáról*.

Pál és az efezusi tanítványok

Erre Pál végleg otthagyta a zsidókat, de magával vitte azokat, akik Jézus

tanítványai lettek. Ezeket minden nap tanította egy Tirannosz nevű ember

iskolájában. 10Ez így ment két évig. Ezért az Ázsiában* lakó zsidók és nem

zsidók mind hallották és megismerték Isten beszédét és üzenetét. 11Isten

különleges csodákat tett Pálon keresztül. 12Az emberek elvitték a betegekhez

a zsebkendőket és ruhákat, amelyeket Pál viselt, a betegek pedig meggyó-

gyultak, és a gonosz szellemek* kimentek belőlük.

Jézust a gonosz szellemek is ismerik

13Arra járt néhány zsidó, akik azzal foglalkoztak, hogy a gonosz

szellemeket* kizavarják az emberekből. Megpróbálták az Úr Jézus nevét erre

a célra használni. Azt mondták a gonosz szellemeknek: „Annak a Jézusnak a

nevében parancsolunk nektek, akiről Pál beszél!” 14Ezt tette Szkéva hét fia is.

(Szkéva volt a zsidó főpap)*.

15De egyszer a gonosz szellem* így beszélt vissza ezeknek a zsidóknak:

„Jézust ismerem, Pálról is hallottam, de kik vagytok ti?!”

16Akkor az az ember, akiben a gonosz szellem* volt, rájuk ugrott, megverte

őket, és még a ruhát is letépte róluk. Erősebb volt, mint ők együttesen,

annyira, hogy azok meztelenül és sebesülten rohantak ki a házból.

17Ezt mindenki megtudta, aki csak Efezusban lakott, zsidók és görögök

egyaránt. Félelem fogta el őket, és még jobban tisztelték az Úr Jézus nevét.

18A hívők közül sokan bevallották gonosz tetteiket az emberek előtt. 19Voltak olyan hívők, akik korábban varázsoltak. Ezek közül sokan összegyűjtötték

varázsláshoz használt könyveiket, és a többiek szeme láttára elégették őket.

Az így elégetett könyvek összesen körülbelül ötvenezer ezüstpénzt* értek.

20Ezért azután Isten beszéde és üzenete egyre erősebben terjedt, és egyre

többen hittek Jézusban.

21Ezek után Pál elhatározta, hogy felmegy Jeruzsálembe. Az volt a terve,

hogy közben keresztülutazik Macedónián* és Akháján*. Ezt gondolta:

19:6 rájuk tette a kezét Ilyen módon kérte Istent, hogy különlegesen áldja meg ezeket az embereket. Ebben az esetben a Szent Szellemet kérte a számukra.

215

APCSEL 19:22–41

„Jeruzsálem után Rómába is el kell mennem.” 22Ezért két segítőtársát,

Timóteust és Erásztoszt előreküldte Macedóniába, ő maga pedig egy ideig

még Ázsiában maradt.

Zűrzavar Efezusban

23Ekkor történt, hogy nagy zűrzavar támadt Efezusban az Úr Útja* miatt.

24Volt a városban egy Demeter nevű ötvösmester. Azzal foglalkozott, hogy

Artemisz istennő templomának* kicsinyített másolatát készítette ezüstből. A

műhelyében dolgozó munkások ezért jó fizetést kaptak.

25Demeter összegyűjtötte ezeket a munkásokat és a többi hasonló mester-

embert. Azt mondta nekik: „Emberek, tudjátok, milyen sok pénzt keresünk

ezzel a munkával. 26Ugyanakkor ti magatok is látjátok, mit csinál ez a Pál, és halljátok, mit mond! És mennyi embert meggyőzött már, de nem csak

Efezusban, hanem szinte egész Ázsiában*. Azt mondja, hogy a kézzel

készített istenek valójában nem is istenek. 27Ez nagyon veszélyes! Rossz híre lesz a munkánknak. Sőt, a mi nagy istennőnket, Artemiszt, és a templomát is

semmibe veszik. Pedig Artemiszt egész Ázsia, sőt az egész világ istennőként

tiszteli!”

28Erre az összegyűlt emberek nagyon dühösek lettek, és így kiáltoztak:

„Nagy az Efezusi Artemisz!” 29Az egész városban zűrzavar támadt. Elfogták

Gájuszt és Arisztarkhoszt, akik Macedóniából* jöttek és Pál útitársai voltak.

Erőszakkal elvitték őket a stadionba, ahol nagyon sok ember gyűlt össze.

30Pál is oda akart menni, hogy beszéljen hozzájuk, de a tanítványok nem

engedték. 31Pálnak volt néhány barátja a város vezetői között. Ezek is azt

üzenték neki, hogy ne menjen a stadionba. 32Közben a stadionban összegyűlt

emberek már mindenfélét kiabáltak. Az egész gyűlés összezavarodott, sőt a

legtöbben azt sem tudták, miért jöttek ide. 33A zsidók kiválasztották Sándort, és előre állították, hogy beszéljen. Sándor intett a kezével, és beszédet akart mondani. 34De mikor az emberek megtudták, hogy Sándor zsidó, még

jobban kiabáltak. Mindenki kórusban ordította: „Nagy az efezusi Artemisz!

Nagy az efezusi Artemisz!…” Ez körülbelül két óra hosszat tartott.

35Végre a város egyik vezetője lecsendesítette a kiabáló sokaságot. Így

beszélt: „Efezusiak! Van-e valaki széles e világon, aki ne tudná, hogy Efezus városa őrzi a nagy Artemisz istennő templomát, és az égből hullott szent

követ*? 36Mivel mindez nyilvánvaló, csillapodjatok le, és ne okozzatok

semmi bajt! 37Mert idehoztátok ezeket az embereket*, holott nem loptak

semmit a templomból, és nem mondtak rosszat istennőnkre. 38Ha

Demeternek és a többi mesterembernek panaszuk van valaki ellen, akkor

menjenek a bíróságra. Ott mondják el, mivel vádolják egymást. 39Ha bármi

más dolgot akartok elintézni, akkor azt meg a szokásos népgyűlésen kell

megbeszélni. 40Attól félek, hogy azért, ami ma történt, még lázadással is

vádolhatnak bennünket. Hiszen nem tudjuk megmondani, miért csináltunk

ekkora zűrzavart.” 41Ezzel hazaküldte az embereket.

19:24 Artemisz … temploma Az ókori pogány Artemisz-kultusz egyik leghíresebb temploma Efezusban volt, ahol ezt a hamis bálvány-istent (istennőt) imádták. 19:35 szent kő Valószínűleg egy meteorit, vagy más szikla, amelyet imádtak, mert azt gondolták, hogy Artemiszre hasonlít.

19:37 embereket Gájuszt és Arisztarkhoszt, Pál két útitársát.

APCSEL 20:1–19

216

Pál Macedóniában és Görögországban

201Miután megszűnt a zűrzavar, Pál magához hívta a tanítványokat.

Bátorította őket, majd elbúcsúzott tőlük, és elindult Macedóniába*.

2Macedóniában járva mindenhol hosszasan beszélt a tanítványokkal, és

bátorította őket. Azután Görögországba ment, 3és ott maradt három hónapig.

Innen Szíriába akart hajózni, de megtudta, hogy a zsidók valami rosszat

terveznek ellene. Ezért úgy döntött, hogy Macedónián keresztül tér vissza.

4Pált elkísérte a Bérea városából való Szópatér (Pirrosz fia), a Thesszalonika városából való Arisztarkhosz* és Szekundusz, meg Gájusz, aki Derbéből jött,

azután Timóteus, és az ázsiai tartományból származó Tükhikosz és

Trofimosz. 5Ez a csoport előre ment, és Tróászban vártak meg bennünket. 6Mi

a kovásztalan kenyerek ünnepe* után szálltunk hajóra Filippiben. Öt nappal

később találkoztunk a csoporttal Tróászban, ahol hét napot töltöttünk.

Pál Tróászban

7Amikor a hét első napján* összegyűltünk, hogy megtörjük a kenyeret,*

Pál egészen éjfélig beszélt, mert másnap tovább akart utazni. 8Az emeleti

szobában, ahol összegyűltünk, elég sok világító-eszköz volt. 9Egy Eutikhosz

nevű fiatalember az ablakban ült, és nagyon elálmosodott, ahogy Pál egyre

tovább beszélt. Olyan mélyen elaludt, hogy kiesett az ablakból. Három

emelet magasról esett le, és amikor az emberek felemelték a földről, már

halott volt. 10Akkor Pál lement hozzá, ráborult a fiú testére, átölelte, és azt mondta: „Ne aggódjatok, mert él!” 11Ezután Pál újra felment az emeleti

szobába, megtörte a kenyeret, és evett. Még sokáig beszélgetett a tanítvány-

okkal, egészen hajnalig, majd elment. 12Eutikhoszt, a fiatalembert pedig

hazavitték. Valóban élt, és ennek mindenki nagyon örült.

Utazás Tróászból Milétoszba

13Ezután hajóra szálltunk, és elindultunk Asszoszba. Ott akartuk felvenni

Pált a hajóra, mert ő odáig gyalog akart menni. 14Amikor Asszoszban talál-

koztunk, ő is felszállt, és együtt hajóztunk tovább Mitilénébe. 15Innen

másnap útnak indultunk, és eljutottunk egy helyre, amely szemben volt

Khiosszal. Következő nap átmentünk Számoszba, másnap pedig a hajónk

Milétoszba érkezett. 16Pál ugyanis elhatározta, hogy Efezusban nem állunk

meg. Nem akart Ázsiában* időt tölteni, mert sietett Jeruzsálembe, hogy

Pünkösdre* odaérjen, ha csak lehet.

Pál utolsó találkozása az efezusi gyülekezet vezetőivel

17Milétoszból Pál üzenetet küldött Efezusba, és magához hívta az efezusi

gyülekezet* vezetőit*. 18Amikor azok megérkeztek, így szólt hozzájuk: „Ti

tudjátok, hogyan éltem közöttetek, az első naptól kezdve, amikor Ázsiába

jöttem. 19Mindig az Urat szolgáltam, alázatosan, és sokszor sírva. Őt

szolgáltam a bajok között is, amelyeket el kellett elviselnem, a zsidók

20:7 a hét első napján A zsidó időszámítás szerint szombat este, a görög időszámítás szerint viszont vasárnap este lehetett, nem tudjuk biztosan. 20:7 megtörjük a kenyeret Ez jelenthet egyszerű közös étkezést is, vagy jelentheti az Úrvacsorát: azt a különleges közös étkezést, amelyről Jézus meghagyta a tanítványainak, hogy rá való emlékezésül gyakorolják. Lásd Lk 22:14–20.

217

APCSEL 20:20–38

ellenem való támadásai miatt. 20Tudjátok, hogy bizonytalankodás nélkül

elmondtam nektek mindazt, ami a javatokat szolgálta. Tanítottalak titeket az

emberek előtt, és házról házra járva. 21Zsidókat és görögöket egyaránt figyelmeztettem, hogy változtassák meg a gondolkodásukat és az életüket.

Figyelmeztettem őket, hogy forduljanak Istenhez, és higgyenek a mi

Urunkban, Jézusban. 22Most azonban engedelmeskednem kell a Szent

Szellemnek*, hogy Jeruzsálembe menjek. Nem tudom, mi fog történni ott

velem. 23Csak azt tudom, hogy a Szent Szellem minden városban figyelmez-

tet arra, hogy börtönbe fognak zárni, és bajba kerülök. 24De nem számít még

az életem sem. Csak az érdekel, hogy célhoz érjek, és elvégezzem a feladatot, amit az Úr Jézus bízott rám: hogy hirdessem az örömhírt* Isten kegyelméről.

25Most hallgassatok rám! Tudom, hogy többé nem látjuk egymást. Amíg

veletek voltam, tanítottalak benneteket Isten királyi uralmáról. 26Ezért ma

ünnepélyesen kijelentem, hogy nem az én hibám, ha közületek valaki nem

fog megmenekülni. 27Mert bizonytalankodás nélkül mindent elmondtam,

amit Isten akart nektek üzenni. 28Viseljetek gondot és vigyázzatok

magatokra és azokra az emberekre, akik rátok vannak bízva! Mert ők

olyanok, mint a juhnyáj*, amelyben a Szent Szellem* pásztorrá* tett titeket!

Legyetek olyanok, mint a pásztorok: őrizzétek és gondozzátok Isten* gyüle-

kezetét*, mert a gyülekezetért Isten a saját vérével* fizetett. 29Tudom azt is, hogy miután én elmegyek, gonosz emberek jönnek közétek. Olyanok

lesznek, mint az éhes farkasok, amikor megtámadják és pusztítják a

birkanyájat. 30Sőt, még közöttetek is lesznek olyanok, akik rossz dolgokat

tanítanak. Ezzel Jézus tanítványai közül egyes embereket eltérítenek az

igazságtól, és maguk köré gyűjtik őket. 31Ezért vigyázzatok! Ne felejtsétek el, hogy három évig éjjel-nappal figyelmeztettelek benneteket, mindegyikőtö-

ket. Sokszor sírtam is miattatok.

32Most pedig Istenre bízlak benneteket, és az Isten üzenetére, amely

kegyelméről* beszél. Ez az üzenet képes arra, hogy erőssé tegyen és

felneveljen titeket. Így kaphatjátok meg mindazt a jót, amit Isten nektek

akar adni, mint örökséget. De nemcsak nektek, hanem mindazoknak, akik

egészen Istenhez tartoznak. 33Amíg veletek voltam, nem kértem senkitől

ezüst-, vagy aranypénzét, vagy a ruháját. 34Ti is jól tudjátok, hogy amikor

közöttetek éltem, mindig a saját kezemmel dolgoztam, így tudtam

megvenni, amire szükségem volt. De nemcsak saját magamat tartottam el,

hanem a munkatársaimat is. 35Így mutattam meg nektek, hogy szorgalmas

munkával kell segítenünk azokat, akiknek szükségük van rá. Arra tanította-

lak titeket, hogy emlékezzetek az Úr Jézus szavaira: ‘Boldogabb leszel, ha te adsz másoknak, mint ha neked adnak valamit.’”

36Miután Pál befejezte, az efezusi gyülekezet vezetőivel* együtt letérdelt és imádkozott. 37Mindannyian nagyon sírtak, Pál nyakába borultak, és megcsó-

kolták. 38Nagyon szomorúak voltak, mert azt mondta, hogy többet nem

fognak találkozni vele. Azután elkísérték a hajóhoz Pált.

20:28 juhnyáj A helyi gyülekezet hasonló a juhnyájhoz. Isten népe is úgy követi Jézust, a Főpásztort, és a gyülekezet vezetőit, mint a juhok a pásztorukat. 20:28 pásztor Szó szerint: „őrző, felvigyázó”. 20:28 Isten Néhány régi kézirat szerint: „az Úr”. 20:28 saját vérével vagy: „saját Fiának vérével”.

APCSEL 21:1–21

218

Utazás Jeruzsálembe

211Miután elbúcsúztunk a vezetőktől, útra keltünk, és egyenesen Kószba

hajóztunk. Másnap Rodoszba érkeztünk, onnan Patarába indultunk. 2Itt

találtunk egy másik hajót, amely Föníciába tartott. Erre felszálltunk, és útnak indultunk. 3Miután megláttuk Ciprust, és bal kéz felől elhajóztunk mellette, Szíria felé indultunk, és Tírusz* városában kötöttünk ki. Itt a hajóból partra tették a rakományt. 4Tíruszban megkerestük Jézus tanítványait, és hét napig

velük maradtunk. A testvérek a Szent Szellem* által azt mondták Pálnak,

hogy ne folytassa útját Jeruzsálembe. 5Amikor már letelt az időnk, mégis

kimentünk a tengerpartra, hogy folytassuk az utunkat. Az egész gyülekezet*,

az asszonyokkal és gyerekekkel együtt, kikísért bennünket a városon kívül,

egészen a tengerig. A parton letérdeltünk és imádkoztunk, 6majd elbúcsúz-

tunk egymástól. Mi hajóra szálltunk, ők pedig haza mentek.

7Tíruszból tovább hajózva Ptolemaiszban kötöttünk ki. Itt is üdvözöltük a

testvéreket, és egy napig náluk maradtunk. 8Másnap tovább indultunk, és

megérkeztünk Cézárea városába. Itt Fülöp házához mentünk, és nála

maradtunk. Fülöpnek az volt a feladata, hogy az örömhírt* hirdesse az

embereknek. Ő volt az egyik a hét segítő testvér* közül. 9Négy lánya volt,

akik prófétáltak. Ezek a lányok még nem mentek férjhez.

10Néhány napja már ott voltunk, amikor egy Agabosz nevű próféta*

érkezett Júdeából. 11Odajött hozzánk, elvette Pál övét, összekötözte vele a

saját kezét és lábát, majd ezt mondta: „A Szent Szellem* azt mondja, hogy

ennek az övnek a gazdáját így kötözik meg Jeruzsálemben a zsidók, és

átadják őt a nem zsidóknak.”

12Amikor ezt hallottuk, mi is, meg a többiek is kérlelni kezdtük Pált, hogy

ne menjen fel Jeruzsálembe. 13Ő azonban így válaszolt: „Miért sírtok? Ne

szaggassátok a szívemet! Felkészültem rá, hogy megkötöznek, vagy akár

meg is ölnek Jeruzsálemben az Úr Jézus nevéért.”

14Mivel nem hagyta, hogy lebeszéljük, nem is próbálkoztunk tovább,

hanem azt mondtuk: „Legyen úgy, ahogy az Úr akarja!”

15Néhány nap múlva felkészültünk, és elindultunk Jeruzsálembe. 16A

cézáreai tanítványok közül is velünk jöttek néhányan. Elvezettek bennünket

a ciprusi Mnázón házához, aki Jézus első tanítványai közé tartozott. Nála

laktunk egy ideig.

Pál a jeruzsálemi gyülekezet vezetőinél

17Amikor Jeruzsálembe értünk, a testvérek örömmel fogadtak bennünket.

18Másnap Pál is eljött velünk, meglátogatta Jakabot és a jeruzsálemi

gyülekezet* vezetőit*, akik mind együtt voltak. 19Pál köszöntötte őket,

elmondta nekik, hogy mi mindent tett Isten az ő szolgálatán keresztül a nem

zsidó népek között. 20Erre a jeruzsálemi testvérek dicsérték Istent, és azt

mondták Pálnak: „Testvér, látod ezt a sok ezer zsidót, akik hisznek Jézusban, és ugyanakkor a Mózes Törvényének is buzgón engedelmeskednek? 21Ezek

hallottak rólad, és úgy tudják, hogy azt tanítod az idegen országokban élő

zsidóknak, hogy hagyják el Mózes Törvényét: ne metéljék körül a gyermeke-

iket, és ne kövessék a szokásainkat.

21:8 hét segítő testvér A jeruzsálemi gyülekezet 7 különleges szolgája. Lásd ApCsel 6:1–6.

219

APCSEL 21:22–36

22Most mit tegyünk?! A zsidó hívők biztosan megtudják, hogy ide jöttél.

23Tedd meg, amit mondunk neked! Van közöttünk négy ember, akik ígéretet

tettek* Istennek. 24Vidd őket magaddal, végezd el velük együtt a tisztulási

szertartást*, és fizesd ki a költségeiket, hogy lenyírassák a hajukat*! Így

mindenki meg fogja tudni, hogy nem igaz az, amit rólad hallottak, és hogy te

magad is úgy élsz, hogy a Törvény parancsainak engedelmeskedsz. 25Ami a

nem zsidó hívőket illeti, nekik írtunk egy levelet, hogy

‘ne egyenek olyan ételt, amit a bálványoknak ajánlottak fel,

ne egyenek megfulladt állatok húsából készült ételt,

se olyan húst, amelyben benne maradt a vér, és

ne kövessenek el semmilyen szexuális bűnt*’”.

26Pál tehát csatlakozott ahhoz a négy férfihoz, és másnap elvégezte velük

együtt a tisztulási szertartást. Azután elment a Templomba* és bejelentette, hogy mikor jár le a tisztulásuk ideje, hogy mikorra készítsék el értük az áldozatot.

Pált a zsidók majdnem megölik

27Amikor a hét nap már majdnem letelt, néhány Ázsiából* jött zsidó

meglátta Pált a Templomban*. Ezek az ázsiaiak Pál ellen uszították az

embereket, akik erőszakkal megragadták őt, és közben azt kiáltozták:

28„Izraeli férfiak, segítsetek! Ez az az ember, aki népünk, Törvényünk és

szent Templomunk ellen tanít minden városban mindenkit! Ráadásul most

még nem zsidókat is behozott a Templomba és ezzel bemocskolta ezt a szent

helyet!” 29Ezt azért mondták, mert előzőleg látták Pált és Trofimoszt a

városban. Trofimosz Efezusból jött, és görög volt. A zsidók azt hitték, hogy

Pál bevitte őt a Templomba.

30Az emberek erre nagyon dühösek lettek. Az egész városból mindenki a

Templomba* rohant, erőszakkal megragadták Pált, kivonszolták onnan, a

kapukat pedig azonnal bezárták. 31A sok dühös ember meg akarta ölni Pált.

Közben valaki szólt a római katonák parancsnokának, hogy egész

Jeruzsálemben zűrzavar uralkodik. 32A parancsnok erre azonnal hívta a tisztjeit és a katonáit, és ezekkel együtt oda rohant, ahol Pál volt. Amikor az emberek meglátták a parancsnokot és a katonákat, elengedték Pált, és nem verték tovább.

Pál a rómaiak fogságába kerül

33A parancsnok odament Pálhoz, elfogta, és megparancsolta a katonáinak,

hogy kötözzék meg két lánccal. Ezután megkérdezte az emberektől, hogy

kicsoda ez a Pál, és mi rosszat tett. 34De a sok ember össze-vissza kiabált, és a parancsnok a nagy zűrzavarban nem tudta kideríteni, hogy igazában mi is

történt. Ezért megparancsolta, hogy Pált vigyék fel a várba. 35Amikor a

lépcsőkhöz értek, a katonák felvették Pált, és úgy vitték fel a lépcsőn. 36Így védték meg a dühös tömegtől, amely jött utána, és folyton azt kiáltozta: „Öld meg! Öld meg!”

21:23 ígéretet Valószínűleg nazíreusi fogadalmat tettek, vagyis megfogadták Istennek, hogy különleges módon fogják szolgálni egy bizonyos ideig. 21:24 szertartás Különleges szertartás, amit a nazíreusi fogadalom befejezésekor kellett elvégezni. A 26. versben is. 21:24 hajukat Ez is a nazí-

reusi fogadalom idejének végét jelezte.

APCSEL 21:37–22:16

220

37Amikor már éppen be akarták vinni a várba, Pál így szólt a parancsnok-

nak „Megengeded, hogy mondjak valamit?”

Az így válaszolt: „Tudsz görögül?! 38Hát nem te vagy az az egyiptomi

férfi, aki nemrég lázadást szított, és négyezer gyilkost vezetett a pusztába?”

39Pál így válaszolt: „Nem, én zsidó vagyok. Tarzuszból, a híres cilíciai városból származom. De kérlek, engedd meg, hogy valamit mondjak az embereknek!”

40Amikor a parancsnok megengedte, Pál megállt a lépcsőn, és intett az

embereknek. Erre mindenki lecsendesedett, Pál pedig héberül szólalt meg.

Ezt mondta:

Pál védekező beszéde a tömeg előtt

221„Testvérek és népünk vezetői, hallgassatok meg! Hadd védekezzem

előttetek!” 2Amikor az emberek meghallották, hogy az ő nyelvükön

beszél, egészen lecsendesedtek. Pál ekkor így folytatta: 3„Én magam is zsidó

vagyok. A cilíciai Tarzuszban születtem, de Jeruzsálemben nevelkedtem.

Gamáliél* tanítványa voltam, aki gondosan megtanított mindenre atyáink

Törvénye szerint. Ugyanúgy szenvedélyesen lelkesedtem Istenért, mint most

ti, 4és üldöztem* azokat, akik az Úr Útját* követték. Elfogtam, és börtönbe

zártam őket, és voltak akiket meg is öltek közülük, férfiakat és nőket is. 5A főpap* és az idősebb vezetők tanácsa bizonyíthatja, hogy ez így történt.

Tőlük kaptam azokat a leveleket is, amelyek damaszkuszi testvéreinkhez

szóltak. Én magam azért mentem Damaszkuszba ezekkel a levelekkel, hogy

ott is elfogjam Jézus tanítványait. Megkötözve akartam visszavinni őket

Jeruzsálembe, hogy börtönbe kerüljenek, és megbüntessék őket.”

6„De útban Damaszkusz felé valami történt velem. Körülbelül dél lehetett.

Már közeledtem Damaszkusz városához, amikor hirtelen vakító fényesség vett

körül, amely az égből világított rám. 7Leestem a földre, és egy hangot hallottam.

Azt mondta: ‘Saul, Saul, miért üldözöl engem?’ 8Erre én megkérdeztem: ‘Ki

vagy te, Uram?’ Ő így válaszolt: ‘Én vagyok a názáreti Jézus, akit te üldözöl.’

9Akik velem voltak, látták a fényességet, de a hangot, amely hozzám szólt, nem hallották. 10Ekkor én megkérdeztem: ‘Mit tegyek, Uram?’ Az Úr pedig azt

mondta nekem: ‘Kelj fel, és menj be Damaszkuszba! Ott majd megmondják

neked mindazt, amit az én tervem szerint tenned kell.’ 11Mivel a nagy fényes-

ségtől megvakultam, a társaim kézen fogva vezettek be Damaszkuszba.

12Élt abban a városban egy Anániás* nevű zsidó, aki hűségesen

megtartotta a Törvény parancsait, és akit minden damaszkuszi zsidó tisztelt.

13Ez odajött hozzám, megállt mellettem, és azt mondta: ‘Saul, testvérem,

kapd vissza a látásodat!’ Abban a pillanatban valóban megláttam őt.

14Anániás így folytatta: ‘Ősapáink Istene kiválasztott téged, hogy megtudd,

mi a terve veled, és hogy meglásd az Igazságost (Jézust), és halld meg, amit

neked mond. 15Mert róla fogsz tanúskodni: el kell mondanod minden

embernek, amit láttál és hallottál. 16Most pedig ne várj tovább! Kelj fel,

merítkezz be, mosd le a bűneidet, és hívd segítségül az Úr Jézus nevét!’

22:3 Gamáliél Híres és tiszteletben álló Törvény-tanító, a farizeusok csoportjából. Lásd ApCsel 5:34. 22:12 Anániás Az ApCsel-ben 3 ember szerepel, akiket így hívtak. A másik kettőt az ApCsel 5:1 és 23:2 említi.

221

APCSEL 22:17–23:5

17Később visszajöttem Jeruzsálembe, és amikor a Templomban*

imádkoztam, látomást láttam. 18Jézust láttam, aki azt mondta nekem: ‘Siess,

menj el Jeruzsálemből hamar, mert itt nem hiszik el, amit rólam mondasz!’

19Én így feleltem: ‘Uram, ezek az emberek tudják, hogy én egyik zsinagógá-

tól* a másikhoz mentem, elfogtam, börtönbe zártam és megvertem azokat,

akik benned hisznek! 20Amikor Istvánt megölték, aki rólad beszélt az

embereknek, én is ott álltam, és helyeseltem, hogy megöljék. Sőt, őriztem is

azoknak a ruháit, akik megölték Istvánt.’ 21Erre Jézus azt mondta: ‘Most

indulj el! A nem zsidó népekhez küldelek, messzire.’”

22Az összegyűlt emberek eddig csendben hallgatták Pált, de mikor ezt

mondta, elkezdtek kiabálni: „Öld meg! Öld meg! Az ilyen embernek nem

szabad élnie!” 23Felsőruháikat eldobálták, ordítoztak, és port szórtak a

levegőbe*. 24A parancsnok erre mondta a katonáknak, hogy Pált vigyék be a

várba, és korbáccsal verjék meg. Azt akarta, hogy Pál mondja meg, miért

kiabáltak rá az emberek ilyen haragosan. 25Amikor Pált megkötözték, hogy

előkészítsék a megkorbácsoláshoz, ezt kérdezte az ott álló századostól:

„Szabad-e nektek megkorbácsolni egy római állampolgárt, amíg el nem

ítélik?”*

26Erre a százados elment a parancsnokhoz, és azt mondta neki: „Vigyázz,

mit csinálsz, mert ez az ember római állampolgár!”

27A parancsnok ekkor Pálhoz sietett, és megkérdezte: „Mondd, te igazán

római állampolgár vagy?”

„Az vagyok”—mondta Pál.

28A parancsnok erre így felelt: „Én sokat fizettem azért, hogy római polgár

lehessek.”

„Én pedig már római polgárnak születtem”—felelte Pál.

29Erre azok, akik meg akarták verni, azonnal elmentek. A parancsnok is

megijedt, amikor megtudta, hogy Pál római állampolgár, és ő mégis megkö-

töztette.

Pál beszéde a zsidó vezetők előtt

30A parancsnok pontosan meg akarta tudni, mivel vádolják Pált a zsidók.

Ezért másnap összehívta a főpapokat* és az egész Főtanácsot*. Pált pedig

eléjük állította, miután levette róla a láncokat.

231Pál a Főtanácsra* nézett és beszélni kezdett: „Testvéreim, én mind e

mai napig tiszta lelkiismerettel éltem Isten előtt.” 2Erre Anániás*

főpap* megparancsolta azoknak, akik Pál mellett álltak, hogy üssék szájon.

3Pál erre így szólt Anániáshoz: „Isten fog téged megverni, te fehérre festett piszkos fal! Azért ülsz ott, hogy a Törvény szerint ítélkezz fölöttem, és a

Törvény ellenére mégis megparancsolod, hogy engem üssenek meg?!”

4Akik mellette álltak, így szóltak Pálhoz: „Hogy mersz így beszélni Isten

főpapjával*?!”

5Pál így felelt: „Testvéreim, nem tudtam, hogy ő a főpap*. Mert meg van

írva: ‘Ne mondj rosszat néped vezetőjéről!’*”

22:23 Felsőruháikat … levegőbe Így fejezték ki, mennyire haragszanak Pálra. 22:25 Szabad-e …

ítélik A Római Jog szerint római állampolgárt nem volt szabad a tárgyalás előtt megkorbácsolni.

23:2 Ananias Nem azonos azzal, akit az ApCsel 22:12 említ. 23:5 idézet: 2Móz 22:28.

APCSEL 23:6–25

222

6Amikor Pál látta, hogy a Főtanács* egy része szadduceusokból*, a másik

része farizeusokból* áll, felkiáltott: „Testvérek, én is farizeus vagyok, sőt már apám is az volt! Most is azért állok a bíróság előtt, mert hiszek abban, hogy a halottak fel fognak támadni.”

7Amikor ezt mondta, a farizeusok* és a szadduceusok* vitatkozni

kezdtek egymással, és a gyűlés két csoportra szakadt. 8A szadduceusok

ugyanis nem hiszik, hogy a halottak fel fognak támadni. Nem hiszik, hogy

vannak angyalok, vagy szellemek. A farizeusok azonban hisznek ezekben.

9Erre nagy zűrzavar és kiabálás támadt. Majd a farizeusok csoportjából

felállt néhány törvény-tanító, és szenvedélyesen így érveltek: „Semmi

rosszat nem látunk ebben az emberben. Lehet, hogy egy angyal vagy

szellem szólt hozzá.”

10A vitatkozás annyira elvadult, hogy a parancsnok már attól félt, hogy

Pált széttépik. Ezért megparancsolta a katonáknak, hogy menjenek le, Pált

szabadítsák ki a vitatkozók közül, és vigyék vissza a várba.

11Azon az éjszakán az Úr megállt Pál előtt, és azt mondta neki: „Légy bátor!

Mert ahogyan Jeruzsálemben beszéltél, úgy kell Rómában is beszélned rólam.”

Pált a zsidók meg akarják ölni

12–13Másnap a zsidók közül negyvenen összegyűltek, és azt tervezték, hogy

meggyilkolják Pált. Megfogadták, hogy addig sem nem esznek, sem nem

isznak, amíg ez nem sikerül. 14Elmentek a főpapokhoz* és a nép idős

vezetőihez, és azt mondták: „Megfogadtuk, hogy addig nem eszünk semmit,

amíg Pált meg nem öljük. 15Ezért most a Főtanáccsal* együtt kérjétek meg a

parancsnokot, hogy küldje le hozzátok Pált, mintha még kérdezni szeretnétek

tőle valamit. Mi pedig várni fogunk rá, és megöljük, mielőtt ideérne.”

16Pál unokaöccse azonban meghallotta ezt a tervet, elment a várba, és

elmondta Pálnak. 17Pál ekkor magához hívta az egyik századost, és azt

mondta neki: „Vidd el ezt a fiatalembert a parancsnokhoz, mert valami

üzenetet hozott!” 18A százados el is vitte a fiút a parancsnokhoz, és így szólt hozzá: „Az a Pál nevű fogoly hívatott, és megkért, hogy hozzam ide ezt a fiatalembert, mert mondani akar neked valamit.”

19A parancsnok ekkor kézen fogta a fiút, különvonult vele, és megkérdezte

tőle: „Mit akarsz nekem mondani?”

20A fiú így válaszolt: „A zsidók megegyeztek, hogy megkérnek, küldd le

Pált holnap a Főtanács* elé, mintha még valamit kérdezni akarnának tőle. 21De te ne higgy nekik, mert több, mint negyvenen állnak lesben, hogy útközben

meggyilkolják Pált. Ezek megfogadták, hogy addig nem esznek, nem isznak,

amíg meg nem ölik. Már készen állnak, és csak a te engedélyedet várják.”

22A parancsnok ekkor elküldte a fiút. Azt mondta neki: „Senkinek se szólj,

hogy ezt elmondtad nekem!”

Pált Cézáreába viszik

23Azután magához hívatott két századost, és azt mondta nekik:

„Készítsetek fel kétszáz katonát, hetven lovast és kétszáz lándzsást, és ma

este kilenc órakor induljatok útnak Cézáreába. 24Adjatok lovakat Pálnak,

hogy ő is lovagoljon, és juttassátok el épségben Félix kormányzóhoz!” 25A

parancsnok levelet is írt Félixnek, amely így szólt:

223

APCSEL 23:26–24:14

26„Klaudiusz Liziász üdvözlettel a nagyra becsült Félix kormányzónak.

27Ezt az embert a zsidók elfogták, és meg akarták ölni, de én

katonáimmal kiszabadítottam, mert megtudtam, hogy római

állampolgár. 28Tudni akartam, mivel vádolják, ezért levittem őt a

Főtanácsuk* elé. 29Kiderült, hogy csak a saját törvényükkel kapcsolatban

vádolják, és nincs ellene semmi olyan vád, amely alapján halált, vagy

börtönt érdemelne. 30Amikor megtudtam, hogy titokban meg akarják

ölni, azonnal elküldtem őt hozzád. Vádlóinak pedig megparancsoltam,

hogy mondják el neked, amivel ezt az embert vádolni akarják.”

31A katonák a parancs szerint még azon az éjszakán elvitték Pált

Antipatriszba. 32Másnap a lovas katonák továbbmentek vele, a többiek pedig

visszatértek Jeruzsálembe. 33Amikor a lovas csapat megérkezett Cézáreába,

átadták a levelet a kormányzónak, és Pált is elébe vezették. 34A helytartó

elolvasta a levelet, és megkérdezte Páltól, hogy melyik tartományból való.

Amikor megtudta, hogy Ciliciából, 35azt mondta neki: „Majd meghallgatlak,

amikor a vádlóid is megérkeznek.” Megparancsolta, hogy Pált a Heródes

palotájában őrizzék.

Pál Félix helytartó előtt

241Öt nappal később Anániás főpap* néhány idős zsidó vezetővel együtt

lement Cézáreába. Magukkal vittek egy Tertullusz nevű ügyvédet,

hogy ő mondja el a kormányzó előtt, mivel vádolják Pált. 2Amikor Pált

elővezették, Tertullusz elkezdte vádbeszédét:

„Nagyra becsült Félix, neked köszönjük, hogy hosszú ideje békében élünk.

Bölcsességeddel sok fontos változást hoztál országunkban. 3Ezt minden

körülmények között és mindenhol nagy hálával ismerjük el. 4De hogy ne

raboljuk tovább az idődet, most arra kérünk, hallgasd meg rövid beszédünket!

5Ez az ember (Pál) nagy bajkeverő, aki az egész világon zűrzavart kelt a zsidók között. Ő a názáretiek csoportjának vezetője. 6–8Még a Templomot* is be akarta mocskolni, de ebben megakadályoztuk*. Ha kikérdezed, te is meggyőződhetsz

azokról a dolgokról, amelyekkel vádoljuk.” 9A többi zsidó vezető is

bizonygatta, hogy Tertullusz mindenben igazat mondott.

Pál védőbeszéde Félix előtt

10Amikor a helytartó intett, hogy most Pál következik, ő így válaszolt:

„Félix kormányzó! Tudom, hogy hosszú évek óta vagy már ennek a népnek

a b í r á j a , e z é r t ö r ö m m e l v é d e k e z e m e l ő t t e d a m a g a m d o l g á b a n .

1 1 M e g t u d h a t o d , h o g y c s a k t i z e n k é t n a p p a l e z e l ő t t m e n t e m f e l Jeruzsálembe, hogy ott Istent imádjam. 12Ezalatt nem láttak engem sem a

Templomban*, sem a zsinagógában*, vagy bárhol a városban, hogy

vitatkoztam volna, vagy zűrzavart keltettem volna a nép között. 13Azt sem

tudják bebizonyítani, amivel most vádolnak. 14Azt elismerem, hogy atyáink

Istenét olyan módon tisztelem, ahogyan Jézus útjának* követői. Akik engem

24:6–8 megakadályoztuk Néhány kéziratban ezután következik: „és meg akartuk ítélni a saját Tör-vényünk szerint, 7de Liziász parancsnok közbelépett, és erőszakkal kivette a kezünkből. 8Liziász azt parancsolta, hogy akik vádolni akarják, jöjjenek eléd.”

APCSEL 24:15–25:8

224

vádolnak, azt gondolják, hogy ez nem helyes. Én azonban hiszek

mindabban, ami Mózes Törvényében és a próféták könyveiben* meg van

írva. 15Ugyanazt várom és remélem, mint az én vádolóim, hogy Isten egy

napon feltámasztja majd mind az igazakat, mind a gonoszokat. 16Ezért

teljes erővel arra törekszem, hogy a lelkiismeretem mindig tiszta legyen

Isten és az emberek előtt.

17Sok évig távol voltam Jeruzsálemtől, de most visszajöttem népemhez, hogy

pénzadományt hozzak a szegényeknek, és áldozatokat mutassak be. 18A

tisztulási szertartás* közben talált rám a Templomban* néhány ázsiai zsidó, de nem volt körülöttem sok ember, és nem okoztam semmi zűrzavart. 19Ezeknek

az ázsiai zsidóknak kellett volna ide jönniük, és Félix, előtted kellett volna elmondaniuk, hogy mivel vádolnak engem. 20Vagy mondják el ezek, akik

Jeruzsálemből jöttek, hogy mi rosszat találtak bennem, amikor a Főtanács* előtt álltam. 21Csak azért az egy dologért vádolhatnak, amit akkor kiáltottam, amikor előttük álltam: „azért vádoltok ma, mert hiszek a halottak feltámadásában.”

22Ekkor Félix kormányzó, aki már korábban is jól ismerte a Jézus Útjának*

követőit, így szólt: „Majd amikor eljön Liziász, a parancsnok, akkor döntök az ügyedben.” Ezzel befejezte a vádlók és Pál meghallgatását. 23A századosnak

megparancsolta, hogy őrizzék Pált, de ne túl szigorúan, a barátainak pedig

engedjék meg, hogy behozzák a börtönbe, amire Pálnak szüksége van.

24Néhány nap múlva Félix kormányzó újra eljött a feleségével, Druzillával

együtt, aki zsidó volt. Félix parancsolta, hogy hozzák elé Pált, és meghallgat-ta, amit a Krisztus Jézusban való hitről mondott. 25De amikor Pál az Isten

akarata szerint való életről, a magunk megfegyelmezéséről, és a közeledő

ítéletről kezdett beszélni, Félix megijedt, és azt mondta: „Most menj el, de ha ráérek, majd újra hívlak.” 26Félix remélte, hogy titokban pénzt kap Páltól,

hogy engedje őt szabadon. Ezért gyakran hívatta, és beszélgetett vele.

27Két év telt el így. Azután Porciusz Fesztusz lett az új kormányzó Félix

helyett. Pált azonban Félix nem engedte szabadon, mert a zsidóknak akart a

kedvében járni.

Pál az új kormányzó előtt

251Az új kormányzó, Fesztusz meg is érkezett az országba. Három nap

múlva felment Cézáreából Jeruzsálembe. 2Itt a főpapok* és a többi

zsidó vezetők elmondták neki, hogy mivel vádolják Pált. 3Arra is megkérték

Fesztuszt, hogy a kedvükért küldje el Pált Jeruzsálembe. Azt tervezték

ugyanis, hogy útközben majd megölik. 4Fesztusz erre azt felelte, hogy Pált

Cézáreában tartják fogva, és hamarosan ő maga is odautazik. 5Azt javasolta a

zsidó vezetőknek, hogy vele együtt menjenek Cezáreába, és ott mondják el,

mivel vádolják Pált.

6Miután nyolc-tíz napot Jeruzsálemben töltött, Fesztusz visszament

Cézáreába. A megérkezése utáni napon beült a bírói székbe, és maga elé

hívatta Pált. 7Amikor Pál megjött, a jeruzsálemi zsidók körülállták, és sok

mindennel vádolták, de egyiket sem tudták bizonyítani. 8Pál így védekezett:

„Semmi rosszat nem tettem, sem a zsidók Törvénye, sem a Templom*, sem a

császár* ellen.”

24:18 szertartás Különleges szertartás, amit a nazíreusi fogadalom befejezésekor kellett elvégezni.

225

APCSEL 25:9–27

9Fesztusz azonban a zsidók kedvében akart járni, ezért megkérdezte Pált:

„Akarsz-e Jeruzsálembe menni, hogy ott mondjak ítéletet ezekben a

dolgokban?”

10Pál így válaszolt: „A császár* bírósága előtt állok, és itt kellene ítélkezni fölöttem! Semmi rosszat nem tettem a zsidók ellen. Ezt te is tudod, Fesztusz!

11Ha valami rosszat tettem, és a törvény szerint ezért meg kell halnom, akkor nem akarom elkerülni a halálbüntetést. De ha nem igaz, amivel ezek az

emberek vádolnak, akkor engem senki nem adhat oda nekik. Azt akarom,

hogy a császár ítéljen az ügyemben. Ehhez jogom van!”

12Miután Fesztusz megbeszélte a tanácsadóival a dolgot, így válaszolt:

„Mivel azt akarod, hogy a császár* ítéljen az ügyedben, ezért hozzá foglak

küldeni.”

Pált Agrippa király elé állítják

13Néhány nappal később Cézáreába érkezett Agrippa* király és Berenike*,

hogy üdvözöljék Fesztuszt. 14Amikor már több napja ott voltak, Fesztusz így

beszélt a királynak Pálról: „Van itt egy fogoly, akit még Félix hagyott a

börtönben. 15Amikor Jeruzsálembe mentem, a főpapok* és a zsidó vezetők

azt mondták erről az emberről, hogy sok rosszat tett, és azt akarták, hogy

ítéljem halálra. 16Mondtam nekik, hogy a rómaiak addig nem adnak át egy

vádlottat másoknak, hogy elítéljék, amíg a vádló és a vádlott nem állnak

szemtől szemben a bíróság előtt. A vádlottnak, meg kell engedni, hogy

védekezzen a vád ellen.

17Amikor idejöttek velem a jeruzsálemi zsidó vezetők, nem vártam sokáig,

hanem már másnap a bírói székbe ültem, és behívattam a vádlottat, ezt a

Pált. 18Azután a jeruzsálemiek elmondták, mivel vádolják. De semmi olyat

nem mondtak, amire gondoltam. 19Csak a saját vallásukról vitatkoztak

Pállal, meg egy bizonyos Jézus nevű emberről, aki már meghalt. Pál viszont

azt állította, hogy ez a Jézus él. 20Mivel nem tudtam, eldönteni ezt a vitát, megkérdeztem Pált, a vádlottat, hogy akar-e Jeruzsálembe menni, hogy ott

tárgyaljuk meg az ügyét. 21De ő nem akart, hanem azt kérte, hogy a császár*

legyen a bíró ebben az ügyben. Ezért úgy döntöttem, hogy továbbra is itt

őrizzék, amíg majd Rómába küldöm a császárhoz.”

22Agrippa* király ezt válaszolta: „Fesztusz, én is szeretném meghallgatni

azt az embert.”

Fesztusz így felelt: „Holnap meghallgathatod.”

23Másnap Agrippa és Bereniké* díszes ruhába öltözve újra eljöttek. A

katonai és városi vezetőkkel együtt bevonultak egy nagy terembe. Fesztusz

parancsára Pált is előhozták. 24Ekkor Fesztusz így kezdte: „Agrippa király és ti mindannyian! Itt látjátok azt az embert (Pált), akit a zsidók vezetői vádoltak előttem Jeruzsálemben is, meg itt is. Azt kiabálták, hogy Pálnak meg kell

halnia. 25Én viszont megállapítottam, hogy semmi olyat nem tett, amiért ha-

lálbüntetést érdemelne. Mivel azonban Pál a császárhoz* akart menni, hogy ő

ítéljen felette, elhatároztam, hogy el is küldöm hozzá. 26Azonban nem tudom,

hogy mit írjak róla a császárnak. Ezért elétek állítom, elsősorban pedig eléd, Agrippa király. Azt remélem, hogy kikérdezitek, és ezután a vizsgálat után

meg tudom írni, miért is kell a császárhoz küldenem. 27Hiszen nincs értelme

odaküldeni ezt az embert, ha nem tudjuk megírni, mivel vádolják.”

APCSEL 26:1–22

226

Pál védőbeszéde Agrippa király előtt

261Agrippa ekkor így szólt Pálhoz: „Most elmondhatod, mivelvédekezel.”

Pál ekkor kinyújtotta a karját*, és belekezdett védőbeszédébe:

2„Agrippa király, szerencsésnek tartom magamat, amiért ma előtted véde-

kezhetek. Válaszolni fogok azokra, amikkel a zsidók vezetői vádolnak.

3Tudom, hogy te jól ismered a zsidó szokásokat, és a vitás kérdéseket. Ezért

kérlek, hallgass meg türelemmel!

4Minden zsidó tudja, hogyan éltem gyermekkoromtól fogva a saját

városomban és Jeruzsálemben. 5Régóta ismernek, ezért ha akarják, bizonyít-

hatják, hogy én a zsidó vallás legszigorúbb csoportjának voltam a tagja. A

farizeusok*közé tartoztam. 6Most is azért állok itt, és azért vádolnak engem, mert hiszek abban, amit Isten igért őseinknek, és várom annak beteljesülését.

7Ugyanezt várja népünk tizenkét törzse is. Azt remélik, hogy el is érik ezt,

azzal, hogy éjjel-nappal buzgón szolgálják Istent. Ezért a reménységért

vádolnak engem a zsidók, ó, király! 8Miért nem tudjátok elhinni, hogy Isten

feltámasztja a halottakat?

9Amikor még farizeus* voltam, én is azt gondoltam, hogy amit csak tudok,

mindent meg kell tennem a názáreti Jézus neve ellen. 10Jeruzsálemben

valóban sok mindent tettem a Jézusban hívő zsidók ellen. A főpapoktól*

engedélyt kaptam, hogy ezek közül sokat börtönbe zárjak, és arra

szavaztam, hogy ítéljék halálra őket. 11A zsinagógákban* is gyakran meg-

büntettem ezeket a hívőket, és próbáltam őket arra kényszeríteni, hogy

gonosz dolgokat mondjanak* Jézusról. Annyira haragudtam rájuk, hogy más

városokba is elmentem, hogy ott is üldözzem* őket.”

12„Egy ilyen alkalommal éppen úton voltam Damaszkusz felé, ahová a

jeruzsálemi főpapok* küldtek. 13Egyszer csak dél tájban, a mennyből a

napnál is fényesebb világosság ragyogott rám, és körülvett engem meg a

kísérőimet. 14Mindannyian leestünk a földre, én pedig hallottam, hogy valaki

így szólt hozzám héber nyelven: ‘Saul, Saul, miért üldözöl engem? Ezzel

csak magadnak okozol fájdalmat!’ 15Erre én megkérdeztem: ‘Ki vagy te,

Uram?’ Az Úr így válaszolt: ‘Én vagyok Jézus, akit üldözöl. 16De most állj fel!

Azért jöttem hozzád, mert kiválasztottalak, hogy a szolgám legyél. Azt

akarom, hogy mondd el az embereknek, amit ma láttál, és amit majd ezután

mutatok meg neked. 17Megvédelek téged a saját népedtől és a nem zsidóktól

is, akikhez küldelek. 18Azért küldelek hozzájuk, hogy nyisd meg a szemüket,

hozd ki őket a sötétségből a világosságra, a Sátán hatalmából Istenhez.

Akkor Isten megbocsátja a bűneiket, és megkapják a helyüket azok között,

akik a bennem való hitük által Isten szent népévé lettek.’”

19„Agrippa király, miután láttam ezt a mennyei látomást, engedelmesked-

tem. 20Először Damaszkuszban, majd Jeruzsálemben és egész Júdeában

mindenhol hirdettem a zsidóknak és nem zsidóknak egyaránt, hogy változ-

tassák meg a gondolkodásukat és az életüket. Sürgettem őket, hogy

forduljanak Istenhez. Bíztattam őket, hogy éljenek úgy, hogy a tetteik

bizonyítsák a szívük megváltozását. 21Ezért fogtak el engem a zsidók, amikor

a Templomban* voltam, és ezért akartak megölni. 22Isten azonban mind a

26:1 kinyújtotta karját Így jelezte, hogy beszélni akar. 26:11 gonosz dolgokat mondjanak Szó szerint: „káromkodjanak, vagy átkozzák”, vagyis tagadják meg Jézust, ne higgyenek benne többé.

227

APCSEL 26:23–27:9

mai napig megsegített. Ezért állok itt ma is előttetek, és tanúskodom ezekről a dolgokról mindenkinek, közönséges embereknek és hatalmasoknak

egyaránt. Csak ugyanazt mondom, amit már Mózes és a próféták* is előre

megmondtak, hogy meg fog történni. 23Megmondták, hogy a Krisztusnak*

szenvednie kell, és ő lesz az első, aki feltámad a halottak közül. Azt is

megmondták, hogy a Krisztus hoz majd világosságot a zsidóknak és a nem

zsidóknak is.”

24Amikor Pál ezt mondta a saját védelmében, Fesztusz hangosan

felkiáltott: „Pál, te megőrültél! A sok tanulás megzavarta az eszedet.”

25„Nem vagyok őrült, tisztelt Fesztusz, hiszen amit mondok, igaz, és

mindezt komolyan gondolom” — válaszolta Pál. 26„Agrippa király tudja,

miről van szó, előtte nyíltan beszélhetek. Biztos vagyok benne, hogy ő

mindezeket ismeri, hiszen nem titokban történtek ezek a dolgok. 27Agrippa

király, hiszel-e abban, amit a próféták* írtak? Tudom, hogy hiszel.”

28Ekkor Agrippa így szólt Pálhoz: „még egy kis erőfeszítés, és engem is

rábeszélsz, hogy keresztény legyek.”

29Pál így felelt: „Nem az számít, hogy kis, vagy nagy erőfeszítéssel, de arra kérem Istent, hogy te is, Agrippa király, meg mind a többiek is, akik ma

hallgattok engem legyetek hozzám hasonlóak, ezeket a láncokat kivéve.”

30Ekkor Agrippa király, Fesztusz, a helytartó, Bereniké és a többiek is mind

felálltak, és kimentek a teremből. 31Közben beszélgettek maguk között: „Ez

az ember semmi olyat nem tett, amivel halálbüntetést vagy börtönt

érdemelne.” 32Agrippa így szólt Fesztuszhoz: „Akár szabadon is engedhet-

nénk ezt a Pált, ha nem mondta volna, hogy a császárhoz* akar menni.”

A fogoly Pál tengeri utazása

271Miután úgy határoztak, hogy hajón küldenek bennünket Itáliába

(Rómába), Pált a többi fogollyal együtt átadták egy Juliusz nevű

századosnak, aki a császári hadseregben szolgált. 2Adramittiumban felszáll-

tunk egy hajóra, és elindultunk. Ez a hajó Ázsia* kikötői felé tartott. Velünk utazott a macedón Arisztarkhosz is, aki Thesszalonikából jött. 3Másnap

kikötöttünk Szidónban. Juliusz nagyon jóindulatú volt Pálhoz, és megengedte

neki, hogy meglátogassa Szidónban lakó barátait. Azok pedig ellátták Pált

mindennel, amire szüksége volt. 4Szidónból továbbindultunk, és mivel a szél

szembe fújt, Ciprus partjai mentén hajóztunk el. 5Ezután Cilicia és Pamfilia

mellett haladtunk el, majd a líciai Mira kikötőjébe érkeztünk. 6Itt a százados talált egy Itáliába tartó alexandriai hajót, amelyre átszállított bennünket.

7Több napig tartó lassú hajózás után nagy nehezen eljutottunk Knidoszig,

de olyan erős szél fújt velünk szemben, hogy abba az irányba nem

mehettünk tovább. Ezért Kréta szigete felé fordultunk. Szalmóné mellett

elmentünk, és Kréta déli partja mentén hajóztunk, ahol nem ért bennünket

az erős szél. 8Nehezen haladtunk, majd befutottunk egy Szépkikötő nevű

helyre, amely nem volt messze Lázea városától.

9Itt sokáig horgonyoztunk. Ezzel időt vesztettünk, és már veszélyes volt

továbbmenni, hiszen a zsidó böjt* ideje is elmúlt. Ezért Pál figyelmeztette a 27:9 zsidó böjt Ez a nap az Engesztelés napja, amikor a zsidók böjtöltek. Ősszel volt az ideje.

Ilyenkor ezen a vidéken nagy viharok dúltak.

APCSEL 27:10–31

228

hajósokat: 10„Emberek, úgy látom, hogy ez az utazás sok bajjal fog járni! Az

egész hajó, és mindaz, ami rajta van, el fog veszni. Sőt, az életünk is

veszélyben van.” 11De a hajó tulajdonosa és a kapitány tovább akartak

menni, és nem hittek Pálnak. Juliusz, a százados pedig inkább hallgatott a

kapitányra és a hajó tulajdonosára, mint Pálra. 12Mivel ez a kikötő nem volt

alkalmas arra, hogy ott töltsük el az egész telet, a többség úgy döntött, hogy hajózzunk tovább, próbáljunk meg elérni Főnixbe, és ott várjuk ki a tél végét.

Főnix városa Kréta szigetén van, és a kikötője délnyugatra és északnyugatra

is nyitott.

A vihar

13Amikor enyhe déli szél támadt, úgy gondolták, hogy ez az a szél, amire

számítottak. Ezért felhúzták a horgonyt, és Kréta partja mellett hajóztunk

tovább. 14De hamarosan viharos szél támadt a sziget felől, 15és elsodorta a hajót.

Ezt a szelet „Északkeleti”-nek nevezik. Mivel a széllel szemben a hajó nem

tudott tovább haladni, engedtük, hogy a vihar vigye, amerre akarja. 16Azután

egy kis sziget, Kauda partja mellett hajóztunk, ahol nem ért bennünket a szél.

Ekkor nagy nehezen biztonságba helyeztük a mentőcsónakot: 17az emberek

felhúzták a hajó fedélzetére, majd kötelekkel átkötötték a hajót. Azután, mivel attól féltek, hogy Szirtisz homokpadjaiba ütközünk, behúzták a vitorlát, és

hagyták, hogy a vihar sodorja a hajót. 18A viharos tenger olyan erősen dobálta a hajót, hogy másnap elkezdték a vízbe szórni a rakományt*, amit szállított. 19A következő napon a saját kezükkel dobálták ki a hajó felszerelését. 20Mivel több napon keresztül nem láttuk sem a Napot, sem a csillagokat, és a vihar egyre

erősebb lett, már nem is reméltük, hogy megmenekülünk.

21Akkor már hosszú ideje senki nem evett semmit, Pál felállt, és azt

mondta: „Emberek, mondtam nektek, hogy ne induljunk el Kréta szigetéről.

Jobb lett vona, ha hallgattok rám, és akkor elkerülhettük volna ezt a bajt és veszteséget. 22De most arra biztatlak benneteket, hogy ne féljetek, mert senki nem hal meg közülünk, csak a hajó fog elpusztulni. 23Mert az elmúlt éjjel

mellém állt egy angyal, akit Isten küldött hozzám. Ez az Isten az, akit én

tisztelek, hozzá tartozom. 24Az angyal azt mondta: ‘Ne félj, Pál! Mert neked a császár* elé kell állnod, és a te kedvedért Isten megmenti azoknak az életét

is, akik veled együtt hajóznak.’ 25Ezért szedjétek össze a bátorságotokat,

férfiak! Mert én bízom Istenben, és tudom, hogy minden pontosan úgy lesz,

ahogy megmondta. 26Egy szigeten fogunk partot érni.”

27Már a tizennegyedik éjszakát töltöttük az Adriai-tengeren, egyre csak

hánykolódva, céltalanul. Éjfél körül a matrózok gyanították, hogy

valamilyen szárazföld van a közelben. 28Megmérték a víz mélységét, és

látták, hogy körülbelül harminchét méter. Kis idő múlva újra megmérték, és

ekkor már csak huszonnyolc méter volt. 29Mivel attól féltek, hogy a sziklás

parton zátonyra futunk, a matrózok négy horgonyt vetettek ki a hajó hátsó

részéből, majd imádkoztak, hogy jöjjön a reggel. 30Azután a matrózok le-

eresztették a tengerre a mentőcsónakot. Úgy tettek, mintha a hajó orrából

akarnák a horgonyt kivetni, de igazában el akartak szökni a hajóról. 31Pál figyelmeztette a századost és a többi katonákat: „Ha a matrózok nem

27:18 rakományt Ezt azért tették, hogy a hajó könnyebb legyen, és ne süllyedjen el.

229

APCSEL 27:32–28:8

maradnak a hajón, nem menekülhettek meg.” 32Ezért a katonák elvágták a

mentőcsónak köteleit, és hagyták, hogy a vízbe essen.

33Mielőtt hajnalodni kezdett, Pál biztatott mindenkit, hogy egyen valamit.

Azt mondta: „Ez már a tizennegyedik nap, hogy éhesen várakoztok, és semmit

nem esztek. 34Most kérlek benneteket, egyetek valamit, mert ez is kell az

életben maradáshoz. Mind meg fogunk menekülni, senkinek nem lesz semmi

baja.” 35Miután ezt mondta, kenyeret vett elő, és mindannyiuk előtt hálát adott Istennek, azután megtörte, és enni kezdett. 36Erre mindenki felbátorodott, és evett. 37Összesen kétszázhetvenhatan voltunk a hajón. 38Miután eleget ettünk, a tengerbe szórtuk a gabonát, hogy ezzel is könnyítsünk a hajón.

Hajótörés és megmenekülés

39Amikor megvirradt, a matrózok látták a partot, de nem tudták, hová

jutottunk. Észrevettek egy homokos partú öblöt, és elhatározták, hogy ha

lehet, itt viszik partra a hajót. 40Ezért elvágták a horgonyok köteleit, és a horgonyokat a tengerben hagyták. Meglazították a kormánylapátok tartókö-

teleit, és az első vitorlát a szél felé fordították. Így a hajó elindult a part felé, de 41hamarosan ráfutott egy víz alatti homokpadra, és megfeneklett. A hajó

orra belefúródott a homokba és meg se mozdult, a hátsó részét pedig

darabokra tördelték a hullámok.

42A katonák elhatározták, hogy minden rabot megölnek, nehogy valaki

kiússzon, és megszökjön. 43De Juliusz százados meg akarta menteni Pál

életét, ezért nem engedte, hogy a katonák megöljék a foglyokat.

Megparancsolta, hogy először azok ugorjanak a hajóból a tengerbe, akik

tudnak úszni és igyekezzenek a partra. 44A többiek meg deszkákba, vagy a

széttört hajó darabjaiba kapaszkodjanak. Így azután a hajóról mindenki baj

nélkül elérte a partot. Senki nem veszett el.

Pál Málta szigetén

281Miután mindannyian kimenekültünk a vízből, megtudtuk, hogy

Málta szigetén vagyunk. 2Az ott lakó emberek nagyon kedvesek voltak

hozzánk. Tüzet raktak, és mindannyiunkat befogadtak, mert esni kezdett az

eső, és hideg volt. 3Pál is fölszedett egy csomó ágat, és a tűzre dobta. Az ágak közül előbújt egy mérges kígyó és a kezébe harapott. 4Amikor a szigeten

lakók látták, hogy Pál kezén ott csüng a kígyó, azt mondták egymás között:

„Ez az ember biztosan gyilkos lehet. A tengerből ugyan megmenekült, de az

isteni igazság* nem engedte, hogy éljen.” 5Pál azonban lerázta magáról a

kígyót a tűzbe, és semmi baja nem lett. 6Az emberek arra számítottak, hogy

Pál teste feldagad, vagy pedig hirtelen holtan esik össze. Hosszú ideig

vártak, de semmi baja nem történt. Ezért mást gondoltak, és azt mondták,

hogy Pál biztosan valami isten lehet.

7Nem messze ettől a helytől volt a birtoka a sziget vezetőjének,

Publiusznak, aki meghívott bennünket a házába. Ott három napon át nagy

szeretettel látott bennünket vendégül. 8Publiusz apja betegen feküdt, mert

lázban és vérhasban szenvedett. Pál bement hozzá, imádkozott, rátette a

28:4 igazság Az emberek azt gondolták, hogy van egy „Igazság” nevű isten, aki a gonosz embereket megbünteti.

APCSEL 28:9–25

230

kezét*, és meggyógyította. 9Miután ez történt, a szigetről a többi betegek is eljöttek Pálhoz, és meggyógyultak. 10–11Sok ajándékot kaptunk tőlük. Így

fejezték ki a tiszteletüket irántunk. Amikor ismét hajóra szálltunk,

mindenfélét adtak, amire szükségünk volt.

Három hónappal később felszálltunk egy alexandriai hajóra, amely a

szigeten várta, hogy elmúljon a tél. A hajó címere az alexandriai iker-

isteneket* ábrázolta. 12Megérkeztünk Szirakuzába, és ott töltöttünk három

napot. 13Onnan továbbhajóztunk, és Régiumban kötöttünk ki. Másnap

déli szél fújt, így tovább indultunk. Két nap alatt eljutottunk Puteoliba.

14Itt találkoztunk néhány testvérrel, akik megkértek, hogy maradjunk

velük hét napig.

Pál megérkezik Rómába

Végül megérkeztünk Rómába. 15A római testvérek már hallottak

rólunk, és elénk jöttek egészen az Appiusz piacáig* és a Három

Vendégfogadóig*. Amikor Pál meglátta őket, hálát adott Istennek, és

sokkal bátrabb lett.

16Amikor megérkeztünk Rómába, Pálnak megengedték, hogy egyedül

lakjon. Csak az a katona lakott vele, aki őrizte.

Pál találkozik a római zsidó vezetőkkel

17Három nappal később Pál magához hívta a Rómában lakó zsidók

vezetőit. Amikor összegyűltek, így szólt hozzájuk: „Testvéreim, annak

ellenére, hogy semmi rosszat nem tettem népünk vagy atyáink szokásai

ellen, Jeruzsálemben mégis fogolyként adtak át a rómaiaknak. 18Miután a

rómaiak kihallgattak, szabadon akartak engedni, mert semmi halálbüntetést

érdemlő bűnt nem találtak bennem. 19De a zsidók nem akarták, hogy a

rómaiak elengedjenek. Emiatt kénytelen voltam azt kérni, hogy a császár*

ítéljen az ügyemben. De nem azért tettem ezt, mintha valamivel vádolni

akarnám népemet. 20Ezért kértem, hogy jöjjetek hozzám, és beszélhessek

veletek. Mert Izrael reménysége miatt viselem ezeket a láncokat.”

21A zsidó vezetők erre azt mondták Pálnak: „Mi nem kaptunk rólad

semmiféle levelet Júdeából, és az onnan jött testvérek sem hoztak híreket, és nem mondtak rosszat rólad. 22Ezért szeretnénk most tőled hallani, hogyan

gondolkozol, és mit hiszel. De azt tudjuk, hogy ezzel a csoporttal (Jézus ta-

nítványaival) mindenhol ellenkeznek.”

23Meg is egyeztek, hogy egy bizonyos napon újra visszajönnek. Azon a

napon még többen eljöttek Pálhoz, ő pedig reggeltől estig magyarázott

nekik, és tanította őket Isten királyi uralmáról. Mózes Törvénye és a

próféták* írásai alapján próbálta meggyőzni őket Jézusról. 24Néhányan

közülük elfogadták, hogy amit Pál mond, az igaz. A többiek azonban nem

hittek. 25Egymás között vitatkozva éppen el akartak menni, amikor Pál még

valamit mondott nekik: „Milyen igaza volt a Szent Szellemnek*, amikor

Ézsaiás prófétán keresztül így szólt őseinkhez:

28:8 rátette a kezét Ilyen módon kérte Istent, hogy különlegesen áldja meg ezt az embert. Ebben az esetben a gyógyulását kérte. 28:10–11 iker-isteneket Kasztort és Polluxot, a görög mitológia két bálvány-istenét. 28:15 Appiusz piaca Kisváros, Rómától 69 km-re. 28:15 Három Vendégfogadó Kisváros, Rómától 48 km-re.

231

APCSEL 28:26–31

26 ‘Menj el ehhez a néphez, és mondd meg nekik:

csak figyeltek, és figyeltek,

de nem fogtok megérteni semmit,

csak néztek, és néztek,

de nem láttok meg semmit.

27

Mert kemény lett ennek a népnek a szíve,

nehezen hallanak a fülükkel, és becsukták a szemüket.

Azért történt így, hogy ne lássanak szemükkel, ne halljanak fülükkel,

ne értsenek szívükkel,

és így ne forduljanak hozzám, hogy meggyógyítsam őket.

Ézs 6:9–10

28Ezért tudjátok meg, hogy Isten a nem zsidóknak küldte el a szabadulás

üzenetét, és ők bizony majd meg is hallgatják” 29*

30Ezután Pál még két éven keresztül ott maradt abban a lakásban, aminek

ő fizette a lakbérét, és szívesen látta mindazokat, akik meglátogatták.

31Bátran beszélt nekik Isten királyi uralmáról, és tanított az Úr Jézusról.

Senki nem akadályozta őt ebben.

28:29 Néhány görög nyelvű kézirat tartalmazza a 29. verset: „Miután Pál ezt mondta, a zsidók elmentek, és nagy vita támadt közöttük.”

232

Pál levele

a rómaiakhoz

11Üdvözlet Páltól, aki a Krisztus Jézus szolgája és elhívott apostol*. Isten

arra választott ki engem, hogy örömhírét* elmondjam minden embernek.

2Prófétái* által Isten már előre megígérte azt, amiről az örömhír* szól. Ez

az ígéret a szent Írásokban* található. Az örömhír Isten Fiáról szól, Jézus

Krisztusról, a mi Urunkról. 3Ő, az emberi természetét tekintve, Dávid*

családjából született, 4de a Szent Szellem* csodálatosan bebizonyította, hogy Jézus az Isten Fia, amikor őt a halálból feltámasztotta.

5A mi Urunk, Jézus Krisztus által kaptam kegyelmet és apostoli*

megbízást, hogy az ő nevéért az összes nem zsidó népből származókat

elvezessem a hitre és az engedelmességre. 6Ti is ezek közül valók vagytok,

akiket Isten arra hívott, hogy Jézus Krisztushoz tartozzatok.

7Nektek írom ezt a levelet, akik Rómában laktok, akiket Isten szeret, és

elhívott, hogy saját népévé legyetek.

Isten, a mi Atyánk és az Úr Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet* és

békességet!

Hálaadó imádság

8Először is hálát adok értetek Istenemnek Jézus Krisztus által, mert a ti

hitetekről már az egész világon beszélnek. 9Tanúm az Isten, hogy amikor

csak imádkozom, mindig értetek is könyörgök. Én Istent szolgálom

szellemben azzal, hogy a Fiáról szóló örömüzenetet* mindenkinek

elmondom. 10Egyre csak azt kérem Istentől, hogy végre sikerüljön megláto-

gatni benneteket, ha ezt ő is akarja. 11Nagyon szeretnék már találkozni

veletek, hogy néhány szellemi ajándékot átadjak, és ezzel megerősítselek

benneteket. 12Helyesebben szólva, hogy ti is meg én is felbátorodjunk

egymás hite által.

13Testvéreim, szeretném ha tudnátok, hogy már sokszor meg akartalak

látogatni benneteket, de mindeddig akadályokba ütköztem. Azért akartam

hozzátok menni, hogy a munkámnak közöttetek is legyen valami

eredménye, akárcsak a többi nem zsidó népek között.

14Nem számít, hogy valaki kulturált vagy primitív, művelt vagy

tanulatlan: én mindenkinek adósa vagyok. 15Ezért hát kész vagyok nektek is,

akik Rómában vagytok elmondani az örömhírt*.

16Nem szégyellem az örömhírt*, mert az az Istennek hatalma, amellyel

megmenti mindazokat, akik őbenne hisznek. Ezt az örömhírt Isten először a

zsidóknak, azután a nem zsidó népeknek ajánlotta fel. 17Az örömhír mutatja

1:4 Szent Szellem Szó szerint: „a Szentség Szelleme.”

233

RÓMAIAKHOZ 1:18–2:1

meg, hogyan teszi Isten a maga számára elfogadhatóvá az embert. Ez pedig

kezdettől mindvégig az Istenben való hit által történik. Ahogyan az Írás*

mondja: „Akit a hite alapján Isten elfogad, az örökké élni fog.”*

Minden ember bűnös

18Megmutatkozik azonban Isten haragja a Mennyből azok miatt a gonosz

és igazságtalan dolgok miatt, amiket az emberek elkövetnek, amikor gonosz-

ságukkal letapossák az igazságot. 19Igen, Isten megmutatja haragját, mert

mindaz, amit Istenből megismerhetünk, világos, hiszen maga Isten mutatta

meg mindenkinek.

20Isten örök hatalmát és isteni természetét emberi szem nem láthatja. Ezeket

mégis érzékelheti és megértheti mindenki, a világ teremtése óta, amikor Isten teremtményeit látja. Így tehát, nincs mentség azok számára, 21akik felismerték Istent, de mégsem tisztelték őt Istenként, sem nem voltak hálásak iránta. Ezért gondolkodásuk értelmetlen lett, és ostoba szívük egyre jobban elsötétült.

22Bár magukat bölcseknek tartották, bolondok lettek. 23Az örökké élő Isten

dicsőségét elhagyták, és helyette bálványokat* imádtak, amik halandó

emberekre, madarakra, négylábú állatokra és hüllőkre hasonlítottak.

24Ezért Isten elhagyta őket, és engedte, hogy szívük gonosz vágyait

kövessék: szexuális bűnökben* éljenek, és egymás testével gonosz dolgokat

műveljenek. 25Az Istenről szóló igazságot hazugsággal cserélték fel. A

Teremtő Isten helyett azokat imádták és szolgálták, amiket Isten teremtett.

Pedig az imádat egyedül Istent illeti, aki örökké áldott legyen! Ámen.

26Mivel az emberek ezt tették, Isten is átadta őket a saját szégyenletes kí-

vánságaiknak. Az asszonyok felcserélték a férfiakkal való természetes

szexuális kapcsolatot más nőkkel való természetellenes szexuális

kapcsolatra. 27Hasonlóképpen a férfiak is elhagyták az asszonyokkal való

természetes szexuális kapcsolatot, és más férfiakat kívántak meg égető vá-

gyakozással. Így azután a homoszexuális férfiak egymással követtek el szé-

gyenletes dolgokat. Ezek az emberek a saját testükben kapták meg a

büntetést, amit ezzel a természetellenes életmóddal megérdemeltek.

28Ezek az emberek Istent nem tartották méltónak arra, hogy ismeretét

megőrizzék. Ezért Isten is magukra hagyta őket. Engedte, hogy megromlott

gondolkodásuk szerint olyan dolgokat tegyenek, amiket nem lenne szabad.

29Mindenféle igazságtalanság, gonoszság, kapzsiság és rosszakarat tölti be

őket. Tele vannak irigységgel, gyilkos szándékkal, veszekedéssel, alattomos-

sággal, és mindig rosszat gondolnak a másikról, 30pletykálnak és vádolják a

másikat, Istent gyűlölik, gúnyolódnak, erőszakosak, dicsekvők, gonosz

dolgokat találnak ki, szüleik iránt engedetlenek, 31ostobák, nem tartják meg

ígéreteiket, szeretet nélkül és könyörtelenül bánnak az emberekkel. 32Jól

ismerik Isten igazságos törvényét, és tudják, hogy akik ilyen dolgokat

tesznek, méltók a halálra. Mégis folytatják ezeket a gonosz dolgokat, sőt

helyeslésükkel bátorítják azokat, akik hasonlóan élnek.

21Ezért nincs mentség számodra, akárki is legyél, ha magadat bírónak

képzeled, és mások felett ítélkezel. Mert ha másokat elítélsz, azzal

magadra is ítéletet mondasz. Hiszen te magad is ugyanazokat a dolgokat

1:17 idézet: Hab 2:4.

RÓMAIAKHOZ 2:2–23

234

teszed, amik miatt a másikat elítéled! 2Igen, Isten valóban elítéli azokat, akik ilyen gonosz dolgokat tesznek, és tudjuk, hogy ez az ítélet igazságos. 3De

hogyan képzeled, hogy elkerülheted Isten ítéletét, ha elítéled azokat, akik

ilyeneket tesznek, miközben te magad is ugyanúgy élsz? 4Vagy talán

semmibe veszed Isten gazdagon áradó jóságát, elnézését és nagy türelmét?

Nem veszed észre, hogy jóságával arra az elhatározásra akar vezetni, hogy

megváltoztasd a gondolkodásodat és az egész életed?!

5Mivel azonban megmakacsoltad magad, és szíved nem akar megváltozni,

Isten haragját gyűjtöd a magad számára. Ez pedig majd a Harag Napján

mutatkozik meg, amikor Isten igazságos ítéleteit mindenki meglátja. 6Isten

ugyanis mindenkit a tettei szerint jutalmaz, vagy büntet meg. 7Örök életet ad azoknak, akik kitartóan törekednek jót tenni, és ezzel a dicsőséget, tisztessé-

get és a romolhatatlan életet keresik. 8Akik viszont önző módon nem enge-

delmeskednek az igazságnak, sőt az igazságtalanságot szolgálják, azok Isten

haragjával és búsulásával fognak találkozni. 9Nyomorúság és szenvedés lesz

a sorsa mindenkinek, aki gonosz dolgokat tesz. Ez lesz a sorsa először a

zsidóknak, azután a többieknek is. 10Akik viszont jót tesznek, azok

dicsőséget, tisztességet és békességet nyernek. Ez lesz a sorsa először a

zsidóknak, azután a többieknek is. 11Isten ugyanis senkivel sem kivételez.

12Akik nem ismerték Isten Törvényét, és úgy követtek el bűnt, azok úgy

pusztulnak majd el, mint Törvényen kívüliek. Akik viszont a Törvény alatt

éltek, és úgy vétkeztek, azokat maga a Törvény ítéli el. 13Pusztán attól, hogy ismeri a Törvényt, még senki sem válik Isten számára elfogadhatóvá. Isten csak azt az embert tekinti elfogadhatónak, aki meg is teszi, amit a Törvény követel.

14A nem zsidó népek, akik nem ismerik a Törvényt, ösztönösen mégis azt

teszik, amit a Törvény megkövetel. Így, bár Törvényük nincs, ők maguk

lesznek törvénnyé saját maguknak. 15Ezzel azt mutatják, hogy a Törvény

követelései szívükbe vannak írva. Hasonlóképpen van ez az érzéseikkel is.

Néha úgy gondolják, hogy rossz, amit tettek, és emiatt bűntudatuk van.

Máskor úgy gondolják, helyesen cselekedtek, és nem érzik magukat

bűnösnek.

16Mindezek a dolgok nyilvánvalóvá lesznek azon a Napon, amikor Isten

meg fogja ítélni az emberek titkait Jézus Krisztus által. Ezt mondja az

örömhír*, amelyet én hirdetek ki az embereknek.

A zsidók és a Törvény

17Mi a helyzet veled, aki zsidónak mondod magad? A Törvényben* bízol,

és Istennel dicsekszel, 18hogy ismered akaratát, és képes vagy mindig a

legjobbat választani, hiszen a Törvény megtanított rá. 19Azt gondolod, hogy

te vagy a vakok útmutatója, a sötétségben élők világossága, 20a tudatlanok

vezetője és a szellemileg kiskorúak tanítója, mivel a Törvényben tiéd a

formába öntött ismeret és igazság. 21Ha ezt gondolod, akkor miért nem

tanulod meg magad is azt, amit másoknak tanítasz? Azt hirdeted: „ne

lopj!”—és te magad mégis lopsz?! 22Azt mondod: „ne légy házasságtörő*!”,

és közben mégis házasságtörést követsz el?! Utálod ugyan a bálványokat, és

mégis lopsz a templomokból*?! 23Te, aki a Törvénnyel dicsekszel, miért

2:22 templomokból A hamis istenek, bálványok tiszteletére épített templomokról van szó.

235

RÓMAIAKHOZ 2:24–3:10

hozol szégyent Istenre azzal, hogy nem engedelmeskedsz a Törvénynek?!

24Ezért mondja az Írás*: „Miattatok, a zsidók miatt szidják Isten nevét a nem zsidó népek.”*

25Az, hogy körül vagy metélve*, az is csak akkor ér valamit, ha engedel-

meskedsz a Törvénynek*. De ha nem engedelmeskedsz, akkor hiába vagy

körülmetélt, mégsem különbözöl semmiben azoktól, akik nincsenek körül-

metélve. 26A nem zsidó emberek nincsenek körülmetélve, de ha a Törvény

igazságos rendelkezései szerint élnek, akkor Isten mégis úgy tekinti őket,

mintha körülmetéltek lennének. 27Te, miután zsidó vagy, ismered az írott

Törvényt, és körül is vagy metélve. De ha vétkezel a Törvény ellen, akkor

azok ítélnek el, akik ugyan nincsenek körülmetélve, mégis teljesítik a

Törvényt.

28Mert nem az az igazi zsidó, aki kívülről annak látszik. Nem az az igazi

körülmetélés*, ami a férfi testén történik. 29Aki titokban, a szívében zsidó, az az igazi. A valódi körülmetélés pedig a szívben történik, a Szent Szellem*

által, nem pedig az írott Törvény* parancsai szerint. Akinek a szíve van kö-

rülmetélve, az Istentől kap dicséretet, nem emberektől.

31Akkor mi az előnye a zsidóknak a többi népekkel szemben? Van-e

valami értelme a körülmetélkedésnek*? 2Igen, a zsidók sok tekintetben

különlegesek! A legfontosabb az, hogy Isten rájuk bízta a beszédeit. 3És mi a helyzet, ha néhányan a zsidók közül hűtlenek lettek hozzá? Vajon emiatt

Isten már nem fogja megtenni, amit ígért? 4Dehogynem! Hiszen Isten még

akkor is meg fogja tenni, amit mondott, ha az összes ember mind hazudik.

Mert ezt mondja az Írás* Istenről:

„Igaznak bizonyulsz, abban amit mondasz,

és győztes leszel, mikor vádolnak téged.”

Zsolt 51:6

5De mit válaszoljunk arra az ellenvetésre, hogy ezek szerint, ha valami

rosszat teszünk, az még világosabban megmutatja, hogy Istennek igaza van?

Vajon nem igazságtalan Isten, hogy mégis megbüntet? — kérdezhetné

valaki, az emberi okoskodás szerint. 6Nem, Isten semmi esetre sem igazság-

talan! Hiszen akkor hogyan ítélkezhet az egész világ felett?

7Erre azt mondhatná valaki: „Amikor hazudok, az tulajdonképpen Isten

igazságát mutatja meg, és dicsőségét növeli. Akkor viszont miért ítél el

engem?” 8Ha ez igaz volna, akkor már azt is mondhatnánk: „Vétkezzünk

csak nyugodtan, úgyis jó származik belőle!”—és valóban vannak, akik

hamisan azzal vádolnak engem, hogy ezt tanítom. De akik ilyesmit

mondanak, hazudnak. Az ilyen rágalmazók megérdemlik, hogy Isten

elítélje őket!

Zsidók, és nem zsidók egyaránt vétkeztek

9Mi következik ebből? Talán mi, zsidók különbek vagyunk, mint a nem

zsidók? Dehogyis! Hiszen éppen az előbb bizonyítottam be, hogy zsidók és

nem zsidók egyformán a bűn hatalma alatt vannak. 10Mert ezt mondja az Írás*:

2:24 idézet: Ézs 52:5; Ez 36:20–23. 2:28 körülmetélés Lásd a szójegyzékben. Pál itt szellemi értelemben használja a „körülmetélés” hasonlatát. Olyan hívő emberekre alkalmazza, akik Jézus Krisztus által az Új Szövetséghez tartoznak.

RÓMAIAKHOZ 3:11–30

236

„Nincs bűntelen ember, egyetlenegy sem.

11

Nincs senki, aki megértené, nincs, aki keresné Istent,

12

hiszen mindannyian elfordultak Istentől, és megromlottak.

Nincs aki jót tenne, egyetlenegy sem!”

Zsolt 14:1–3

13 „Nyitott sírhoz hasonlít a torkuk,

nyelvük megtévesztő hazugságot szól.”

Zsolt 5:10

„Kígyóméreg van ajkukon.”

Zsolt 140:4

14 „Szájuk átkozódással és keserűséggel van tele.”

Zsolt 10:7

15 „Sietnek, hogy gyilkolhassanak.

16

Amerre csak mennek, mindenütt pusztulást

és nyomorúságot okoznak.

17

A békesség útját nem ismerik.”

Ézs 59:7–8

18 „Nincs bennük istenfélelem és Isten iránti tisztelet.”

Zsolt 36:2

19Ezeket a dolgokat a Törvény* azoknak mondja, akik a Törvény hatalma

alatt élnek. Ezért a zsidók sem mentegetőzhetnek. Így azután kivétel nélkül

mindenki, zsidó és nem zsidó egyaránt Isten ítélete alá kerül. 20Miért? Mert

senki sem képes arra, hogy a Törvény parancsainak teljesítésével Isten

számára elfogadhatóvá legyen.

Hiszen a Törvény csak rávilágít a bűneinkre, hogy világosan meglássuk és

felismerjük azokat.

Hogyan tesz Isten elfogadhatóvá bennünket?

21Isten azonban mégis képes arra, hogy a maga számára elfogadhatóvá

tegye az embert a Törvény* nélkül is. Nekünk meg is mutatta ezt az új utat,

amelyről már a Törvény és a próféták* is beszéltek. 22Isten ugyanis

mindenkit elfogad, aki Jézus Krisztusban hisz, attól függetlenül, hogy az az

ember zsidó, vagy nem zsidó. 23Hiszen minden ember vétkezett, és emiatt

nem méltó arra, hogy Isten dicsőségében részesüljön. 24Isten azonban

kegyelemből* teszi a maga számára elfogadhatóvá az embert. Ez Isten

ajándéka, amit Jézus Krisztusban kaphatunk meg. Ezt jelenti a megmenekü-

lés! 25Isten azért küldte Jézust, hogy akik benne hisznek, azoknak a bűneit

megbocsássa. Ez Jézus vére, vagyis a halála által lehetséges. Így mutatta meg Isten, hogy ő mindig igazságos. Igazságosságát mutatja az, hogy türelmes

volt, és a múltban nem büntette meg az embereket bűneikért. 26De az is igaz-

ságosságát bizonyítja, hogy a mi időnkben azokat, akik Jézus Krisztusban

hisznek, elfogadja.

27Ezek után dicsekedhetünk-e valamivel? Egyáltalán nem! És miért nem?

Vajon az a törvény teszi lehetetlenné, amely a tetteken alapul? Nem, hanem a

hit törvénye! 28Miért? Mert Isten az embert az Istenben való hite által teszi elfogadhatóvá. Azok által a tettek által, amiket a Törvény* megkövetel, ez

egyáltalán nem lehetséges! Erről meg vagyok győződve! 29Vagy talán Isten

csak a zsidók Istene? Nem lehet egyúttal más népeké is? Bizony, ő a nem

zsidó népeknek is Istene! 30Hiszen csak egy Isten van. Ő az, aki a zsidókat* a 3:30 zsidókat Szó szerint: „akik körül vannak metélve.” Lásd a Szójegyzékben.

237

RÓMAIAKHOZ 3:31–4:17

hitük által teszi elfogadhatóvá, a nem zsidókat* pedig ugyancsak a hitükön

keresztül. 31Vajon érvénytelenné akarom-e tenni a Törvényt, amikor a hitet

hangsúlyozom? Egyáltalán nem! Sőt, inkább megerősítem a Törvény érvé-

nyességét a hit által.

Ábrahám példája

41Mit mondjunk arról, amit Ábrahám* tapasztalt a hittel kapcsolatban?

(Származásunk szerint ő volt a mi ősapánk.) 2Ha Ábrahám a tettei alapján lett volna elfogadható Isten számára, akkor dicsekedhetne. De Isten előtt nincs

mivel dicsekedjen! 3Nézzük csak, mit mond erről az Írás*: „Ábrahám hitt

Istenben, Isten pedig elfogadta Ábrahám hitét. Így lett Ábrahám Isten

számára elfogadható.”*

4Aki dolgozik, annak nem ajándékot adnak, hanem jogos fizetést kap a

munkájáért. 5De a tettei alapján senki nem lesz elfogadható Isten számára.

Bíznia és hinnie kell Istenben, aki a bűnös embert a hite alapján fogadja el.

6Ugyanerről beszélt már Dávid* is, amikor boldognak mondja azt az embert,

akit Isten a tetteitől függetlenül, a hite alapján fogad el:

7 „Boldogok azok, akiknek Isten megbocsátotta,

amikor a Törvény* ellen vétkeztek, akiknek bűneit eltakarta!

8

Boldog ember, akinek bűneit nem tartja számon az Úr!”

Zsolt 32:1–2

9Vajon csak a körülmetéltek* juthatnak el erre a boldog állapotra, vagy a

körülmetéletlenek is? Ezt mondja erről az Írás*: „Ábrahám* hitt Istenben, aki ezért elfogadta Ábrahámot.” 10De mikor történt ez? Körülmetélkedése előtt,

vagy után? Bizony, még az előtt! 11A körülmetélés jelét Ábrahám éppen

annak bizonyítékául kapta, hogy őt körülmetéletlen állapotában, hite alapján

Isten elfogadhatónak tekintette. Így ősapjává lett minden olyan hívőnek is,

aki nincs körülmetélve, és így Isten ezeket is elfogadja. 12Ugyanakkor

Ábrahám azoknak a hívőknek is ősapja, akik körül vannak metélve.

Azonban nem a körülmetélés miatt számít ősapjuknak, hanem csak akkor, ha

ezek az emberek is ugyanúgy hisznek Istenben, mint ahogy Ábrahám hitt,

amikor még nem volt körülmetélve.

Amit Isten ígért, azt csak hit által kaphatjuk meg

13Ábrahám* és utódai azt az ígéretet kapták, hogy az egész világot

örökölni fogják. De ezt nem a Törvény* alapján ígérték Ábrahámnak, hanem

azért, mert a hite alapján Isten elfogadta őt. 14Ha ugyanis azok lennének az

örökösök, akik a Törvény alatt élnek, akkor a hitnek nincs semmi értelme, és

az előbbi ígéret semmit sem ér. 15Mert a Törvény Isten haragját kelti fel azok ellen, akik nem engedelmeskednek neki. Ahol viszont nincs semmiféle

törvény, ott nem is lehet ellene vétkezni.

16Amit Isten megígért, azt csak hit által kaphatjuk meg. Ez azért van így,

hogy ajándékba kapjuk, kegyelemből*. Így tehát, az ígéret Ábrahám* minden

utódja számára biztosítva van. Nemcsak azoknak, akik a Törvény alatt élnek,

hanem azoknak is, akiknek ugyanolyan hitük van, mint Ábrahámnak. Ő

tehát mindannyiunk ősapja. 17Ahogyan az Írás* is mondja: „Sok nép

3:30 nem zsidókat Szó szerint: „akik nincsenek körülmetélve”. 4:3 idézet: 1Móz 15:6.

RÓMAIAKHOZ 4:18–5:11

238

ősapjává tettelek téged.”* Ezt az ígéretet Ábrahám azért kapta, mert hitt

Istenben, aki életre kelti a holtakat, és megteremti azokat, akik most még

nem léteznek.

18Nem volt már semmi remény arra, hogy gyermeke szülessen, Ábrahám*

mégis hitt Istenben, és kitartott ebben a hitében. Ezért lett sok népnek

ősapjává, ahogy ezt Isten megígérte neki: „Sok-sok utódod lesz.”*

19Ábrahám akkor majdnem száz éves volt, ezért a testét tekintve már

nagyon megöregedett. Hasonlóképpen, Sára is meddő és nagyon idős volt.

Ábrahám azonban nem ezekre tekintett, és a hite sem ingadozott.

20Ellenkezőleg, Isten ígéretét tartotta szeme előtt. Nem kételkedett abban,

hogy amit Isten megígért neki, azt meg is fogja tenni. Hite megerősödött, és

dicsőséget adott Istennek. 21Teljesen meg volt győződve arról, hogy Isten

meg is tudja tenni, amit megígért. 22Ezért mondja az Írás*: „Isten elfogadta

Ábrahám hitét, és ő ez által lett Isten számára elfogadhatóvá.”* 23Azonban

nem csak Ábrahámra vonatkozik, amikor ezt mondja: „Isten elfogadta

Ábrahám hitét”, 24hanem ránk is, mert mi is hiszünk, és a hitünk alapján

fogadott el bennünket Isten. Igen, hiszünk abban, aki feltámasztotta

Urunkat, Jézust a halálból. 25Neki ugyanis a bűneink miatt kellett

meghalnia, és azért támadt fel a halálból, hogy mi Isten számára elfogadha-

tók legyünk.

Békességben Istennel

51Most tehát Isten elfogad bennünket a hitünk alapján. Ezért Urunk, Jézus

Krisztus által békességben élünk vele. 2Hitünk által Jézus bevitt

bennünket Isten kegyelmébe, amelyben élünk, és amit élvezünk. Nagyon

örülünk annak, hogy reménységünk szerint részt fogunk venni Isten dicsősé-

gében. 3De nemcsak ennek örülünk, hanem a megpróbáltatásoknak is,

amelyeket ki kell állnunk. Miért? Mert tudjuk, hogy ezek türelmes kitartást

fejlesztenek ki bennünk. 4A türelmesség eredménye a kipróbált jellem, abból

pedig reménység származik. 5Ez a reménység pedig soha nem fog csalódást

okozni. Hiszen Isten szeretete betöltötte szívünket a Szent Szellem* által, aki Isten ajándéka a számunkra.

6 A m i k o r e l j ö t t a m e g s z a b o t t i d e j e , K r i s z t u s m e g h a l t é r t ü n k , bűnösökért. Mi akkor még gyengék voltunk. 7Nehéz volna olyan embert

találni, aki hajlandó lenne meghalni, hogy valaki mást megmentsen, még

akkor is, ha az a másik igaz ember. Egy jó emberért talán még vállalná a

halált valaki. 8Isten azonban azzal mutatta meg, mennyire szeret

bennünket, hogy Krisztus már akkor meghalt értünk, amikor még a

bűneinkben éltünk.

9Akkor most mennyivel inkább megmenekülünk Isten haragjától Krisztus

által! Hiszen Isten már elfogadott bennünket Krisztus vére (halála) által.

10Amikor még ellenségei voltunk, Isten békét kötött velünk a saját Fia halála árán. Mennyivel inkább megment bennünket Krisztus élete most, miután

már békességben élünk Istennel. 11Sőt, ami még több, örülünk és

dicsekedünk is Istennel, Urunk, Jézus Krisztus által. Ő a mi Urunk, aki békét teremtett köztünk és Isten között.

4:17 idézet: 1Móz 17:5. 4:18 idézet: 1Móz 15:5. 4:22 idézet: 1Móz 15:6.

239

RÓMAIAKHOZ 5:12–6:9

Ádám és Krisztus

12A bűn egy ember (Ádám) által lépett be a világba. A bűn által pedig a halál, amely minden embert elért. Minden embernek meg kell halnia, mert

mindenki vétkezett. 13Bűn már a Mózesi Törvény* előtt is volt a világban. De

amíg nincs Törvény, addig a bűnt sem lehet senkinek felszámítani.

14Ádámtól Mózesig* mégis mindenki felett a halál uralkodott. Még azok

felett is, akik nem úgy vétkeztek, ahogyan Ádám engedetlen volt Isten

parancsának.

Ádám sokkal előbb élt, mint Krisztus, mégis hasonlított rá. 15Isten

ajándéka, a kegyelem* azonban másképpen működik, mint Ádám bűne!

Igaz, Ádám bűne sok ember halálát okozta, de Isten kegyelme és ajándéka

sokkal hatásosabb és bőségesebben árad ki sok emberre. Ezt a kegyelem-

áradást egy másik ember, Jézus Krisztus kegyelme tette lehetővé. 16Ez a

kegyelem-ajándék azonban nem olyan, mint Ádám bűnének következmé-

nye. Hiszen az ítélet már egyetlen bűnt is halállal büntetett. Ezzel szemben, a kegyelem ajándéka sok-sok bűn elkövetése után is elfogadhatóvá teszi a

bűnösöket Isten számára. 17Egyetlen ember bűne miatt a halál valóban

uralomra jutott azon az egy emberen keresztül. De ha ez így van, mennyivel

inkább uralkodnak az életben a másik ember, Jézus Krisztus által azok,

akikre bőségesen árad Isten kegyelme. Ezek az emberek ajándékba kapták,

hogy Isten elfogadhatónak tekinti őket.

18Egy ember bűne minden ember számára ítéletet eredményezett. Ugyanígy,

amit az a másik ember — Jézus Krisztus — Isten akarata szerint elvégzett, az

minden ember számára lehetővé tette, hogy Isten elfogadja, és örökké éljen.

19Ahogyan egyetlen ember engedetlensége következtében sok ember bűnössé

lett, úgy egyetlen ember engedelmessége által sokan elfogadhatóvá válnak

Isten számára. 20Isten adta a Törvényt*, és ez csak tovább szaporította a

bűnöket. De ahol elszaporodott a bűn, ott Isten még több kegyelmet* ad.

21Azért tette ezt Isten, hogy ahhoz hasonlóan, ahogy a bűn uralkodott a halál által, a kegyelem is uralkodjon azáltal, hogy Isten az embereket elfogadható-

nak tekinti. Ez pedig az örök életre vezet, Urunk, Jézus Krisztus segítségével.

Haljatok meg a bűn számára, és támadjatok fel Krisztusban!

61Mi következik mindebből? Éljünk továbbra is a bűnben, hogy annál több

kegyelmet* kapjunk Istentől? 2Szó sem lehet róla! Hogyan élhetnénk

tovább is bűnben, ha egyszer már meghaltunk a bűn számára? 3Vagy talán

elfelejtettétek, hogy mi, akik bemerítkeztünk* Krisztus Jézusba, az ő halálába merültünk bele? 4Amikor belemerültünk Jézus halálába, akkor el is temettek

bennünket vele együtt. Ez pedig azért történt, hogy mi is új életben

induljunk el, ugyanúgy, mint ahogy Krisztust az Atya-Isten dicsőséges

hatalma feltámasztotta a halálból.

5Mert ha eggyé váltunk Krisztussal a halálában, akkor egyesülni fogunk

vele a feltámadásában is. 6Tudjuk, hogy régi emberi természetünket vele

együtt keresztre feszítették. Ez azért történt, hogy a bűnnek ne legyen

hatalma felettünk, és többé ne legyünk a bűn rabszolgái. 7Aki ugyanis

meghalt, az felszabadult a bűn hatalma alól.

8Mivel Krisztussal együtt meghaltunk, hisszük, hogy vele együtt fogunk

élni is. 9Hiszen tudjuk, hogy mivel Krisztus feltámadt a halálból, többé nem

RÓMAIAKHOZ 6:10–7:5

240

hal meg soha. A Halálnak nincs többé hatalma felette. 10Mert Krisztus azért

halt meg, hogy egyszer és mindenkorra legyőzze a bűn hatalmát. Mióta

viszont feltámadt és él, Istennek él. 11Hasonlóképpen, ti is tekintsétek

magatokat halottnak a bűn számára. Ugyanakkor, tekintsétek magatokat

élőknek is, mint akik Istenért éltek, Jézus Krisztusban.

12Ne uralkodjon tehát a bűn bennetek, amíg ezen a földön éltek, és soha ne

engedjetek gonosz kívánságainak! 13Ne adjátok oda testeteket, se annak

részeit a bűn szolgálatára! Ne legyenek a gonoszság eszközei! Ellenkezőleg,

álljatok mindenben Isten rendelkezésére, mint akik feltámadtatok a halálból,

hogy a testetek és annak részei a jó célokat szolgálják. 14A bűn nem fog

uralkodni többé rajtatok, hiszen nem a Törvény*, hanem a kegyelem* uralma

alatt éltek.

Az igazság szolgái

15Mit tegyünk hát? Vétkezzünk, mivel már nem a Törvény*, hanem a

kegyelem* uralma alatt élünk? Semmiképpen! 16Nem tudjátok, hogy akinek a

szolgálatára odaszánjátok magatokat, annak szolgaként kell majd engedel-

meskednetek? Igen, ha a bűnt szolgáljátok, akkor az ő rabszolgái vagytok —

ennek pedig halál az eredménye! Ha viszont Istennek engedelmeskedtek,

annak az lesz az eredménye, hogy Isten elfogad benneteket. 17Régebben ti is a bűn rabszolgái voltatok. De hála Istennek, hogy teljes szívvel engedelmeskedtetek annak a tanításnak, amit megismertetek. 18Így felszabadultatok a bűn

uralma alól, és igaz célokat szolgáltok. 19(Azért használok ilyen hétköznapi

példákat, hogy meg tudjátok érteni, amit mondani akarok.) Régen a bűnnek

és a gonosz dolgoknak szántátok oda magatokat, és valóban ezeket szolgál-

tátok. Ugyanúgy, most határozzátok el, hogy Istennek tetsző életet fogtok

élni! Minden erőtökkel erre törekedjetek, és akkor csak Istennek fogtok élni.

20Mert amikor még a bűn szolgái voltatok, nem is törődtetek a jó célokkal.

21Mi volt ennek az eredménye? Olyan dolgok, amiket ma szégyelltek, mert

végül a halálhoz vezetnek. 22Most azonban felszabadultatok a bűn uralma

alól, és Isten rabszolgái lettetek. Ez olyan életre vezet, amelyet csakis Istenért éltek, s ennek a végeredménye az örök élet. 23A bűn szolgálatáért a jogos

fizetség a halál. Isten kegyelmének ajándéka ellenben az örök élet, ezt pedig a Krisztus Jézusban, a mi Urunkban kaphatjuk meg.

A házasság példája és a Törvény

71Testvéreim, ti mind ismeritek Mózes Törvényét*. Tudjátok azt is, hogy a

Törvénynek csak addig van hatalma valaki felett, amíg él. 2Például, egy

férjes asszonyt mindaddig a férjéhez köti a Törvény, amíg a férje él. De ha

meghal a férje, az asszony felszabadul a házasságra vonatkozó törvény alól.

3Ezért ha más férfi felesége lesz, amíg az első férje él, akkor a Törvény szerint a házasságtörés bűnét követi el. De ha meghal a férje, az asszony felszabadul a házassági törvény alól. Ekkor már nem követ el házasságtörést, ha más

férfi felesége lesz.

4Hasonlóan van ez veletek is, testvéreim. Ti is meghaltatok a Törvény*

számára Krisztussal együtt, amikor ő testileg meghalt. Így most már

Krisztushoz tartoztok, aki azért támadt fel a halálból, hogy ezentúl Istennek szolgáljunk. 5Az elmúlt időkben még régi emberi természetünk uralkodott

241

RÓMAIAKHOZ 7:6–25

rajtunk. A Törvény bűnös kívánságokat keltett életre bennünk, ezért

követtük el a bűnöket. Ennek pedig olyan következményei voltak, amelyek a

halál felé vezettek bennünket. 6Akkor a Törvény foglyai voltunk, most

azonban felszabadultunk ebből a rabságból, mert a régi emberi természetünk

meghalt. Most már új módon szolgáljuk Istent, a Szent Szellem* által, nem

pedig a régi, írott szabályok szerint.

A Törvény és a bűn

7Mi következik tehát mindebből? Vajon a Törvény* és a bűn ugyanaz a

dolog? Semmi esetre sem! Az viszont igaz, hogy a Törvény nélkül nem tudtam

volna, mi a bűn. Például, nem tudnám, mit jelent a bűnre csábító kívánság, ha a Törvény nem mondaná: „Ne kívánd!”* 8Ez a parancs tehát lehetőséget

teremtett a bűnnek, hogy különféle, bűnre csábító kívánságokat ébresszen

bennem. A Törvény nélkül ugyanis a bűnnek nincs ereje. 9Korábban úgy éltem,

hogy nem ismertem a Törvényt. Később azonban, amikor megismertem a

parancsokat, megelevenedett bennem a bűn, 10én pedig meghaltam. Így az a

parancs okozta halálomat, amelynek életet kellett volna adnia. 11A bűn számára ugyanis lehetőség nyílt a parancs által, hogy becsapjon és megöljön engem.

12A Törvény* és a parancs tehát szent, igazságos és jó. 13Ezek szerint az

okozta halálomat, ami jó? Nem, dehogyis! A bűn azonban felhasznált

valamit, ami egyébként jó, hogy megöljön engem. Ez azért történt, hogy

tisztán megláthassam a bűn valódi természetét. A parancs arra volt jó, hogy

lássam: mennyire gonosz dolog a bűn!

Az ember belső vívódása

14Tudjuk, hogy a Törvény* szellemi természetű, én azonban nem vagyok

szellemi, hanem testi természetemet követve élek, és a bűn rabszolgája

vagyok. 15Nem értem saját tetteimet: nem a jó dolgokat teszem, amit akarok,

hanem a rossz dolgokat, amiket nem akarok. 16Mivel valójában nem akarom

elkövetni azokat a rossz dolgokat, amiket mégis megteszek, ezzel igazat adok

a Törvénynek. Igen, a Törvény jó! 17Valójában nem is én vagyok, aki ezeket a

rossz dolgokat teszem, hanem a bűn, ami bennem lakik. 18Jól tudom, hogy

semmi jó nem lakik bennem, vagyis a régi emberi természetemben, hiszen a

jót akarom tenni, mégis képtelen vagyok rá. 19Mert nem a jót teszem, amit

annyira szeretnék, hanem a rosszat, amit nem akarok. 20De ha azt teszem,

amit nem akarok, akkor már nem is én teszem azt, hanem a bennem lakó bűn.

21Tehát, ez érvényes rám nézve: a jót szeretném tenni, mégis mindig a

rosszat találom magamban. 22Ami az értelmemet illeti, szeretem Isten

törvényét. 23Azonban látok egy másik törvényt, amely a testemben működik.

Ez a bűn törvénye, amely az értelmem által elfogadott törvény ellen harcol.

Emiatt vagyok fogoly, a bűn törvényének börtönébe zárva. 24Milyen szörnyű

helyzetben vagyok! Ki szabadít meg engem ebből a testből, amely a halál felé

halad? 25Isten az, aki megszabadít! Hálát adok Istennek, hogy valóban

megszabadít, Urunk, Jézus Krisztus által!

Tehát, ami engem illet, értelmemmel ugyan Isten törvényét szolgálom,

ugyanakkor a régi emberi természetem a bűn törvényének rabszolgája.

7:7 idézet: 2Móz 20:17; 5Móz 5:21.

RÓMAIAKHOZ 8:1–19

242

Élet a Szent Szellem által

81Így azután, senki sem ítéli el azokat, akik a Krisztus Jézusban élnek.

2Miért? Mert a Krisztus Jézusban az Élet Szellemének* törvénye felszaba-

dított a bűn törvénye alól, amely a halálba vezet. 3Így oldotta meg Isten azt, amire a Mózesi Törvény* képtelen volt, mivel a régi emberi természet miatt

nem volt rá ereje. Isten azonban saját Fiát küldte el hozzánk, hogy általa

elbánjon a bűnnel. Igen, a Fiú (Jézus) ugyanolyan testben élt a földön, mint amilyenben most mi élünk. Isten ezt az emberi testet, Jézus testét használta

fel arra, hogy általa elítélje a bűnt. 4Így érte el azt, hogy a Törvény jogos kö-

veteléseinek meg tudjunk felelni. Mi ugyanis nem a régi emberi természe-

tünket követjük, hanem a Szent Szellem* szerint élünk.

5Akik régi emberi természetük szerint élnek, azok egyre csak arra

törekednek, amit ez a régi természet kíván. Akik azonban a Szent Szellem*

szerint élnek, azok arra törekednek, és azzal foglalkoznak, amit a Szent

Szellem kíván. 6Régi emberi természetünk igyekezete végül is a halálhoz

vezet. A Szent Szellem azonban mindig az életre és a békességre törekszik.

7Régi emberi természetünk törekvése tehát ellentétes Isten törekvésével,

mivel nem akar, de nem is tud engedelmeskedni Isten törvényének. 8Ezért,

akik a régi emberi természetük uralma alatt élnek, azok nem tetszenek

Istennek.

9Ti azonban már nem a régi emberi természet irányítása alatt éltek, hanem

a Szent Szellem* uralma alatt. De csak akkor, ha valóban bennetek él Isten

Szelleme*, mert ha nem, akkor nem is tartoztok Krisztushoz. 10Ha viszont

Krisztus valóban bennetek él, akkor a Szent Szellem életet ad nektek, mert

Krisztus elfogadhatóvá tett benneteket Isten számára. Testetek ellenben

mindig halott marad a bűn miatt. 11A Szent Szellem, aki feltámasztotta

Jézust a halálból, bennetek lakik. Ezért az, aki Krisztust feltámasztotta a

halálból, a ti halandó testeteket is meg fogja eleveníteni, a bennetek lakó

Szent Szellem által.

12Így tehát, testvéreim, nem vagyunk a régi emberi természetünk uralma

alatt. Nem kell, hogy annak a kívánságai szerint éljünk. 13Ha ugyanis a régi

emberi természet szerint éltek, meg fogtok halni. Ha viszont a Szent Szellem*

segítségével abbahagyjátok a rossz dolgokat, akkor fogtok igazán élni.

14Mert azok az Isten fiai, akiket Isten Szelleme* irányít. 15Hiszen a Szent

Szellem*, akit befogadtatok, nem tesz újra rabszolgává, hogy féljetek.

Ellenkezőleg! A Szent Szellem Isten fiaivá tesz bennünket, és az ő segítségé-

vel így kiálthatunk Istenhez: „Abba!”* 16Maga a Szent Szellem a mi szelle-

münkkel együtt megerősíti, hogy Isten gyermekei vagyunk. 17Ha viszont

gyermekek, akkor örökösök is. Valóban, mi Krisztussal együtt kapunk

örökséget Istentől! De csak akkor, ha együtt is szenvedünk Krisztussal.

Akkor pedig vele együtt veszünk részt a dicsőségben is.

Eljövendő dicsőségünk

18Úgy gondolom, jelenlegi szenvedésünk szóra sem érdemes, ahhoz a

dicsőséghez képest, amelyben részünk lesz. 19Mert az egész teremtett

világ feszült figyelemmel várja, hogy Isten végre mindenkinek

8:15 Abba „Édesapám!” Abban a korban a gyerekek így szólították az édesapjukat.

243

RÓMAIAKHOZ 8:20–36

megmutassa, kik az ő fiai. 20Azért várja ennyire, mert a teremtett világ az

elmúlás hatalma alá van kényszerítve. Nem önként, hanem Isten akarata

szerint, aki így rendelkezett. Ugyanakkor, a teremtett világ is abban a

reményben él, 21hogy a romlás rabszolgaságából fel fog szabadulni, és

ugyanazt a dicsőséges szabadságot fogja élvezni, amit az Isten

gyermekei.

22Jól tudjuk, hogy mind a mai napig az egész teremtett világ úgy

sóhajtozik és szenved, mint a terhes asszony a szüléskor. 23De nem csak a

teremtett világ, hanem még mi magunk is ugyanígy sóhajtozunk. Pedig mi

előleget kaptunk a Szent Szellemből*! Mégis sóhajtozva várjuk, a testünk

megszabadítását, hogy ezzel teljesen Isten fiaivá váljunk. 24A teljes megsza-

badulásunk ugyanis magában foglalja ezt a reménységet: a testünk megsza-

badulását is. Ez azonban még nem történt meg. Ha már látható lenne, akkor

nem kellene remélni. Miért is remélné valaki azt, amit már lát? 25Mivel

azonban olyan valamit várunk, amit még nem kaptunk meg, türelmesen és

kitartással várjunk rá!

26Hasonlóképpen, a Szent Szellem* is segítségünkre siet abban, amiben

gyengék vagyunk. Hiszen sokszor még azt sem tudjuk, hogy miért és

hogyan imádkozzunk. A Szent Szellem azonban maga könyörög értünk,

szavakkal ki sem fejezhető sóhajtásokkal. 27Isten ugyanis jól tudja, mi van a szívünkben, és azt is, mi a Szent Szellem szándéka. Mert ő Isten akarata

szerint könyörög Isten népéért.

28Egészen biztosak vagyunk benne, hogy minden összedolgozik azoknak a

javára, akik Istent szeretik, és akiket ő a saját terve szerint elhívott. 29Hiszen ezeket az embereket Isten már a világ teremtése előtt ismerte. Sőt, külön is

választotta őket, hogy a Fiához hasonlóvá váljanak. Igen, azt akarta, hogy Fia legyen az elsőszülött* a sok testvér között Isten nagy családjában. 30Azt

tervezte, hogy ezek az emberek a Fiához hasonlítsanak. Ezeket előre külön-

választotta a maga számára, azután el is hívta őket, majd elfogadhatóvá

tette, és dicsőséget is adott nekik.

Isten szeretete Krisztus Jézusban

31Mi következik mindebből? Mivel Isten velünk van, ki lehet ellenünk?

32Hiszen még a saját Fiát sem kímélte meg, hanem odaadta értünk, mindnyáj-

unkért! Hogyne adna akkor minden egyebet is a Fiával együtt nekünk?! 33Ki

vádolhatja azokat az embereket, akiket Isten kiválasztott? Senki! Isten

felmentette őket minden vád alól! 34Akkor ki ítélhetné el őket? Talán a

Krisztus Jézus? Hiszen ő nemcsak meghalt, de fel is támadt értünk! Most

pedig az Atya jobb oldalán ül, és képvisel bennünket az Atya-Isten előtt! 35Mi választhat el bennünket Krisztus szeretetétől? Elnyomás, szenvedés, nyomor,

nehézségek, üldözés, éhínség, ruhátlanság, életveszély, vagy akár, ha meg is

ölnek bennünket? Nem, egyik sem! 36De hiszen az Írás* is ezt mondja:

„Érted gyilkolnak bennünket állandóan,

és olyannak tekintenek, mint a levágni való juhokat.”

Zsolt 44:23

8:29 elsőszülött Abban a korban a családban született első fiút jelentette. Itt valószínűleg azt jelenti, hogy Isten családjában Jézus Krisztus volt az első, aki Isten dicsőségében részesült.

RÓMAIAKHOZ 8:37–9:17

244

37Ennek ellenére, minden ilyen nehéz helyzetben mi vagyunk a győztesek!

Sőt, még annál is többek, ő általa, aki szeretett bennünket. 38–39Mert Isten szeretetétől semmi, de semmi nem tud minket elválasztani — ebben egészen biztos

vagyok! Sem halál, sem élet, sem angyalok, sem az uralkodó szellemek, sem

ami most van, vagy ami ezután következik, sem azok, akiknek hatalmuk van,

sem semmi, ami a magasságban, vagy a mélységben van, sem semmiféle más

teremtmény nem választhat el bennünket Isten irántunk való szeretetétől,

amely Urunkban, Jézus Krisztusban mutatkozott meg.

Isten és a zsidó nép

91Igazat mondok, nem hazudok, hiszen Krisztusban élek. Tanúskodik

erről a Szent Szellem* által megvilágított lelkiismeretem is. 2Nagy

szomorúság és állandó fájdalom gyötri szívemet Izrael népe miatt, 3mert ők

a testvéreim, a rokonaim. Bárcsak tudnék rajtuk segíteni! Inkább lennék én

magam átkozott, és Krisztustól elszakított, ha ezzel segíthetnék rajtuk!

4Igen, őket választotta ki Isten: Izrael népét, akiket fiaivá is fogadott. Övék a dicsőség, és velük kötötte Isten a szövetségeket. Ők kapták Istentől a Mózesi Törvényt*, az Isten tiszteletének és imádásának rendjét, és az ígéreteket. 5Ők a mi ősapáink leszármazottai, és emberi természete szerint közülük

származik a Krisztus, aki Isten minden és mindenki felett, aki legyen örökké

áldott*! Ámen.

6Igen, szomorú vagyok Izrael népe miatt, de nem azért, mintha Isten nem

teljesítette volna ígéreteit, amiket nekik adott. Hiszen nem mindenki számít

igazán Izrael népéhez tartozónak, aki származása szerint Izrael, vagyis Jákób utódja. 7Ugyanígy, nem számítanak mindannyian Ábrahám* igazi gyermekeinek, akik testileg tőle származtak. Hanem ahogyan Isten megígérte

Ábrahámnak: „Utódaid Izsáktól* származnak majd.”* 8Tehát, Ábrahámnak

nem az összes utódai számítanak Isten gyermekeinek, hanem csak azok, akik

Isten ígérete szerint születtek. 9Mert így hangzott az ígéret: „A megfelelő

időben visszajövök, és akkor Sárának fia születik.”*

10Így volt ez Rebeka esetében is, akinek két fia volt. Mindkettőnek

Izsák*volt az apja, a mi ősapánk. 11–12Mielőtt azonban ez a két fiú megszüle-

tett volna, Isten azt mondta Rebekának: „Az idősebb fiú szolgálni fog a fiata-labbnak”*. Ez a születésük előtt történt, ezért a két fiú még semmi jót, vagy rosszat nem tehetett. Azért történt így, hogy Isten megmutassa: választása

nem attól függ, hogy az emberek mit tesznek, hanem egyedül tőle, magától.

13Ezért mondja az Írás*: „Jákóbot szerettem, Ézsaut ellenben gyűlöltem.”*

14Hogyan értsük ezt? Vajon igazságtalanság ez Isten részéről? Nem,

dehogyis! 15Hiszen Isten már Mózesnek* is megmondta: „Annak adok

kegyelmet, akinek akarok, és azon könyörülök, akin könyörülni akarok.”*

16Tehát, Isten dönti el, hogy kin könyörül, és kinek ad kegyelmet! Ez a

döntés pedig nem függ attól, hogy az emberek mit akarnak, vagy mit

tesznek. Kizárólag a könyörületes Istentől függ! 17Az Írás* szerint ugyanis

ezt mondta Isten a fáraónak: „Azért tettelek királlyá, hogy hatalmamat

9:5 Krisztus … áldott Azt is jelentheti: „Isten legyen áldott örökké, aki mindenek felett uralkodik!”

9:7 idézet: 1Móz 21:12. 9:9 idézet: 1Móz 18:10. 14. 9:11–12 idézet: 1Móz 25:23.

9:13 idézet: Mal 1:2–3. 9:15 idézet: 2Móz 33:19.

245

RÓMAIAKHOZ 9:18–33

megmutassam rajtad, és mindenki megismerje nevemet az egész Földön.”*

18Isten tehát azon könyörül, akin akar. Viszont makaccsá és keményszivűvé

tesz akit akar.

19Erre talán azt kérdezed: „Ha Isten irányítja, amit mi — emberek —

teszünk, akkor miért vádol bennünket a bűneinkért? Hiszen senki sem állhat

ellen Isten akaratának!” 20De hát kicsoda vagy te, hogy vitába mersz szállni

Istennel? Felelősségre vonhatja-e a cserépedény a fazekas mestert: „Miért

formáltál engem ilyenné?” 21Vagy talán nincs hatalma a fazekasnak az agyag

felett? Ugyanabból az agyagból az egyik cserépedényt díszessé, a másikat

pedig közönségessé formálja.

22Hasonló ehhez, amit Isten tett. Meg akarta mutatni haragját és hatalmát.

Mégis türelmesen és sokáig elviselte azokat az embereket, akikre haragudott,

pedig már megérdemelték volna, hogy elpusztítsa őket. 23Igen, türelmesen

várt arra is, hogy megmutassa kegyelmének nagy dicsőségét. Mégpedig

azokon az embereken, akik elfogadták Isten kegyelmét, és akiket arra

teremtett, hogy részesüljenek dicsőségéből. 24Ilyenek vagyunk mi is, akiket

erre hívott meg, akár a zsidók, akár a nem zsidók közül. 25Ahogyan ezt az

Irás* is mondja Hóseás könyvében:

„Népemnek hívom majd azokat,

akik nem voltak az én népem,

és szeretni fogom azt a népet,

akit eddig nem szerettem.”

Hós 2:23

26Ugyanazon a helyen, ahol azt mondta nekik Isten:

„Ti nem vagytok az én népem!” — azon a helyen az „Élő Isten fiainak”

fogják majd hívni őket.

Hós 1:10

27Izráelről* szólva így kiáltott fel Ézsaiás* próféta*:

„Ha Izráel gyermekei olyan sokan vannak is, mint a tenger homokja,

akkor is csak a nép maradéka szabadul meg,

28

mert az Úr hirtelen és teljesen végrehajtja ítéletét a földön.”

Ézs 10:22–23

29Ahogyan előre megmondta Ézsaiás próféta*:

„Ha a Seregek Ura meg nem mentett volna egy keveset népe közül,

olyanná lettünk volna,

mint Sodoma*, vagy Gomora*.”

Ézs 1:9

30Mi következik ebből? Azt látjuk, hogy a nem zsidók közül sokan elfo-

gadhatóvá váltak Isten számára, pedig korábban nem is törekedtek erre.

Igen, a hitük által érték el ezt. 31Izrael népe azonban arra igyekezett,

hogy a Törvény* követeléseinek megfeleljen, és így elfogadhatóvá legyen

Isten számára. De nem tudtak a Törvénynek megfelelően élni, ezért

kudarcot vallottak. 32Miért? Azért, mert megpróbáltak a saját erejükből és

a tetteik alapján elfogadhatóvá válni Isten számára. Nem a hitük által, és

Istenben bízva törekedtek erre. Beleütköztek abba a kőbe, amelyről 33az

Írás* ezt mondja:

9:17 idézet: 2Móz 9:16.

RÓMAIAKHOZ 10:1–19

246

„Figyeljetek rám! Elhelyezek egy követ Sionban*,

amelyben az emberek megbotlanak,

egy sziklát, amely miatt elesnek.

De aki bízik és hisz őbenne, az nem fog csalódni.”

Ézs 28:16

101Testvéreim, szívből kívánom, hogy Izrael* népe megmeneküljön.

Istenhez könyörgök értük, hogy ezt elérjék. 2Azt elmondhatom róluk,

hogy teljes erővel igyekeznek Istenhez. De nem ismerik az utat, amely hozzá

vezet. 3Hiszen nem értették meg, milyen módon teszi Isten az embert elfo-

gadhatóvá a maga számára. Megpróbálták saját magukat elfogadhatóvá

tenni. Isten ugyan elkészítette az útját, hogy lehet valaki a számára

elfogadható, de Izrael ezt elutasította. 4Mert a Törvény* Krisztusban érte el a végső célját: aki bízik és hisz Jézus Krisztusban, azt Isten elfogadja.

5Mert Mózes* azt írja az Istennel való helyes viszonyról, ami a Törvény*

követelésein alapul: „Aki mindezeket megteszi, az élni fog ezáltal.”* 6Arról

viszont, hogy a hit által hogyan válhatunk Isten számára elfogadhatóvá, így

ír: „Ne mondd magadban: ‘Ugyan ki megy fel a Mennybe?’—vagyis, hogy a

Krisztust lehozza onnan. 7De ne mondd azt sem: ‘Ki megy le a mélységbe?’—

vagyis, hogy a Krisztust felhozza a halottak közül. 8Hanem mit mond az

Írás*? „Egészen közel van hozzád az Isten üzenete. Ott van az a szádban és a

szívedben.”* Ez pedig a hit üzenete, amit mi mondunk: 9Ha tehát kimondod

és elismered, hogy Jézus az Úr, és szívedben hiszed, hogy Isten feltámasztot-

ta őt a halálból, akkor megmenekülsz. 10Mert a szívünkkel hiszünk, hogy

Isten számára elfogadhatók legyünk, és a szánkkal mondjuk el másoknak,

amit hiszünk, hogy megmeneküljünk. 11Azt mondja ugyanis az Írás: „Senki

sem fog csalódni, aki benne (Krisztusban) hisz.”* 12Nincs különbség tehát zsidók és nem zsidók között. Mert ugyanaz az Úr uralkodik minden ember

felett. Ő pedig bőkezűen osztja áldásait mindenkinek, aki őt hívja segítségül.

13Ugyanis „mindenki megmenekül, aki segítségül hívja az Úr nevét.”*

14De hogyan hívják segítségül azt, akiben nem hisznek? Hogyan

higgyenek abban, akiről még nem is hallottak? De hogyan hallhatnának róla,

ha senki nem mondja el nekik az üzenetet? 15Viszont hogyan vihetné el

valaki az üzenetet, ha nem küldik ki? Hiszen ezt mondja az Írás*: „Milyen

szép és jó, amikor jönnek, akik az örömhírt* hozzák!”*

16Mégsem engedelmeskedett mindenki az örömhírnek*. Hiszen Ézsaiás*

próféta*is ezt mondta: „Uram, ki hitte el, amit mondtunk?”* 17A hit tehát az

üzenet meghallásából származik. Az üzenetet pedig akkor hallják meg az

emberek, ha valaki beszél nekik Krisztusról.

18De hadd kérdezzem meg: Vajon nem hallotta a mi üzenetünket

mindenki? De bizony hallotta! Hiszen az Írás* is azt mondja:

„Az egész földkerekségen mindenhol hallatszott a hangjuk,

és a lakott föld széléig mindenhol hallották szavukat.”

Zsolt 19:5

19Újra kérdezem: talán Izrael* nem értette meg? De bizony, megértette!

Először is, már Mózes* azt mondja, amikor Isten szavait adja tovább:

10:5 idézet: 3Móz 18:5. 10:8 A 6–8. versek idézet: 5Móz 30:12–14. 10:11 idézet: Ézs 28:16.

10:13 idézet: Jóel 2:32. 10:15 idézet: Ézs 52:7. 10:16 idézet: Ézs 53:1.

247

RÓMAIAKHOZ 10:20–11:10

„Féltékennyé teszlek benneteket egy olyan nép által,

akik nem az én népem,

egy értelmetlen nemzettel bosszantalak fel titeket.”

5Móz 32:21

20Majd Ézsaiás próféta* nagy bátran így szól, amikor Isten szavait mondja:

„Megtaláltak azok, akik nem is kerestek.

Megmutattam magamat azoknak,

akik soha nem kérdezősködtek utánam.”

Ézs 65:1

21Isten ezt a nem zsidókról mondta. Izrael* népéről viszont így szól:

„Egész nap kitárt karokkal vártam erre az engedetlen népre,

amely ellenkezik velem, és nem akar engem követni.”

Ézs 65:2

Isten nem feledkezett meg népéről

111Azt kérdezem tehát: vajon ellökte magától Isten a saját népét? Nem,

dehogyis! Hiszen én magam is Izrael* népéhez tartozom, Ábrahám*

utódja vagyok, Benjámin törzséből származom. 2Nem, Isten nem dobta félre

Izrael népét! Hiszen már akkor előre kiválasztotta Izraelt, hogy a saját népe legyen, amikor még meg se születtek! Vagy talán nem tudjátok, mit mond az

Írás* arról, amikor Illés* próféta* Izrael miatt panaszkodott Istennek? 3Azt

mondta: „Uram, prófétáidat megölték, oltáraidat lerombolták, már csak

egyedül én maradtam meg, és most engem is meg akarnak ölni.”* 4De mit

felelt neki Isten? Ezt: „Meghagytam magamnak hétezer férfit, akik nem

imádták Baált*.”*

5Ugyanígy, a mostani időben is van egy „maradék”, akiket Isten a

kegyelme* alapján választott ki. 6Ez azt jelenti, hogy nem annak alapján

választotta ki őket, amit ezek az emberek tettek. Ha ez nem így volna, hanem

az emberek a saját tetteik alapján tartoznának Isten népéhez, akkor Isten

kegyelmének ajándéka már nem is lenne igazán ajándék.

7Hogyan is van hát ez? Izrael* népe arra törekedett, hogy Isten számára

elfogadható legyen, de nem érték el a céljukat. Akiket azonban Isten kivá-

lasztott, annak a „maradéknak” ez mégis sikerült. A többiek szíve pedig

megkeményedett, és nem akartak Isten szavára hallgatni. 8Amint az Írás*

mondja:

„Isten a kábultság szellemét adta nekik;”

Ézs 29:10

„olyan szemet, amely nem lát és fület, amely nem hall,

és ez így van mind a mai napig.”

5Móz 29:3

9Dávid* is ezt mondja:

„Legyen a saját ünnepi asztaluk csapda a számukra,

és az fogja meg őket!

Ez lesz a vesztük és büntetésük.

10

Homályosodjon el a szemük, hogy ne lássák az igazságot,

és örökre görbítsd meg a hátukat!”

Zsolt 69:23–24

11:3 idézet: 1Kir 19:10. 14. 11:4 idézet: 1Kir 19:18.

RÓMAIAKHOZ 11:11–27

248

11Izrael* népe elbotlott — ez igaz. De vajon végleg elestek emiatt?

Egyáltalán nem! Éppen ellenkezőleg: botlásuk következtében jutott el a meg-

menekülés üzenete a nem zsidó népekhez. Ez pedig azért történt, hogy Isten

Izrael népét féltékennyé tegye. 12Valóban, Izrael népének botlása milyen

bőséges áldást hozott az egész világnak! Amit ők elveszítettek, azzal a nem

zsidó népek lettek gazdagabbak. De ha ez így van, akkor képzeljétek el,

milyen hatalmas nyereséget fog jelenteni a világnak, amikor Izrael népét

Isten teljes egészében helyreállítja!

13Most pedig hozzátok szólok, akik nem vagytok zsidók. Mivel Isten engem a

nem zsidó népekhez küldött, teljes erőmmel arra törekszem, hogy ezt a szolgálatomat minél sikeresebben végezzem. 14Közben állandóan abban reménykedem,

hogy így féltékennyé tudom tenni saját népemet, és néhányat közülük is elvezet-hetek a megmenekülésre. 15Isten valóban elfordult népemtől, de ennek követ-

keztében kibékült a többi népekkel. Ha viszont Isten visszafogadja Izraelt

magához, az olyan lesz, mint mikor valaki a halálból támad fel! 16Ha a kenyérből az első kis darabot Istennek szánjuk, akkor a kenyér többi része is ugyanúgy

Istené. Hasonlóképpen, ha a fa gyökere Istené, akkor az ágak is hozzá tartoznak.

17Olyan ez, mintha a nemes olajfa ágai közül néhányat letörnek, titeket

pedig, akik a nem zsidó népek közül jöttetek, és így a „vad olajfa ágai”

vagytok, beoltanak a letört ágak helyére. Így most már ti is részesültök

mindabból a jóból, amit a nemes fa gyökere nyújt. 18De ne gondoljátok, hogy

különbek vagytok, mint a letört ágak. Ha pedig jobbnak képzelitek

magatokat, jusson eszetekbe: nem ti tápláljátok a gyökeret, hanem a gyökér

titeket! 19Lehet, hogy így gondolkoztok: „Azért törtek le az ágak, hogy

bennünket beoltsanak a szelíd olajfába.” 20Ez igaz, de gondoljátok meg, hogy

azokat a hitetlenségük miatt törték le, és ti is csak a hitetek által maradhattok meg. Ezért, ne legyetek büszkék, hanem féljetek! 21Mert ha az olajfa saját

ágait nem kímélte Isten, akkor titeket sem fog kímélni, ha nem hisztek.

22Ismerd fel azért, hogy Isten nemcsak jóságos, hanem szigorú is! Szigorú

azokhoz, akik elestek, hozzátok viszont mindaddig jó, amíg megmaradtok Isten

jóságában. Ha nem, akkor titeket is letör arról a fáról, mint azokat az előző

ágakat. 23Ugyanakkor Izrael népét ismét beolthatja a saját fájukba, kivéve, ha makacsul kitartanak a hitetlenségben. Igen, Isten meg tudja tenni, hogy újra

beoltsa őket. 24Nem természetes, hogy a vad olajfa ágát beoltsák a szelíd olajfába.

Ti, akik a nem zsidó népek közül származtok, valóban olyanok vagytok, mint a

vad olajfa ágai. Isten mégis beoltott benneteket a szelíd olajfába. Gondoljátok meg, mennyivel inkább természetes, ha a szelíd olajfa letört ágait ismét beoltják a saját fájukba! Hiszen ezeknek az ágaknak a természet rendje szerint ott a helyük!

25Testvéreim, ne a saját gondolkodásotokra támaszkodjatok! Szeretném, ha

megértenétek ezt a titkos igazságot: Izrael* népe csak részben makacsolta

meg magát. És még ez is csak addig tart, amíg a nem zsidó népek közül

elhívott emberek teljes számban Istenhez jönnek. 26Akkor majd Izrael népe

teljes egészében meg fog szabadulni. Amint az Írás* is mondja:

„Szabadító érkezik majd Sionból, aki minden istentelenséget

kitisztít Jákób* családjából,

27

és szövetséget* kötök velük, amikor megbocsátom bűneiket.”

Ézs 59:20–21; 27:9

249

RÓMAIAKHOZ 11:28–12:8

28Igaz, hogy Izrael* népe az örömhír ellenségévé lett, de még ez is a ti

javatokat szolgálja. Ennek ellenére Izrael még mindig Isten kiválasztott népe, és ő még mindig nagyon szereti őket! Hiszen ezt megígérte Izrael ősapáinak.

29Isten ugyanis soha nem veszi vissza az ajándékait, és nem vonja vissza, ha

egyszer valakit elhív. 30Gondoljátok csak meg! Régebben ti sem engedelmes-

kedtetek Istennek. Most azonban, Isten könyörült rajtatok, mivel Izrael enge-

detlenné vált. 31Hasonlóképpen, most Izrael engedetlen, végül azonban Isten

mégis megkönyörül rajtuk is! Igen, éppen rajtatok keresztül jut el Izrael

népéhez is ugyanaz a kegyelem, amelyet ti most élveztek. 32Mert kivétel

nélkül minden ember engedetlen Isten iránt. Ő pedig mindenkit bezárt az

engedetlenség börtönébe, hogy azután mindenkin könyörülhessen.

Dicsőség Istennek!

33Ó, milyen hatalmas Isten gazdagsága, milyen mélységes a bölcsessége és

végtelen a tudása! Milyen nehéz megérteni döntéseit! Ki képes követni, hogy

Isten mit miért tesz? 34Amint az Írás* is mondja:

„Ugyan ki értheti az Úr gondolatait,

és ki adhat neki tanácsot?”

Ézs 40:13

35 „Ki adott valaha is elsőként az Úrnak,

hogy most annak visszafizetését várja?”

Jób 41:11

36Mert mindent Isten teremtett, mindent ő tart fenn, és minden őérte

létezik. Övé legyen a dicsőség örökké! Ámen.

Add át az életedet Istennek

121Isten irgalmára hivatkozva kérlek benneteket testvéreim, hogy adjátok

oda magatokat Istennek! Ez olyan, mintha élő áldozatot* vinnétek

Istennek, amely kedves a számára, és egyedül csak az övé. Ez az, amivel

méltóan, igazán és szellemi módon tisztelitek Istent. 2Ne alkalmazkodjatok a

jelenlegi korszak életformájához! Ellenkezőleg, újítsátok meg az egész gon-

dolkodásotokat, és így gyökeresen változzatok meg! Akkor lesztek képesek

megérteni és elfogadni, amit Isten akar: ami jó, ami neki tetszik, és ami

tökéletes. Ezekre igyekezzetek!

3Isten különleges ajándékot adott nekem. Ezért figyelmeztetlek

benneteket: senki ne tartsa magát többre, mint ami indokolt! Józanul lássátok magatokat, a hiteteknek megfelelően. Hiszen mindenki kapott bizonyos

mértékű hitet Istentől. 4Mert gondoljátok csak meg: az ember teste egységes

egész, de sok részből épül fel! Az egyes részeknek mind megvan a maguk

különböző feladata. 5Ugyanígy van ez velünk is, akik Krisztusban vagyunk:

sokan vagyunk ugyan, de együttesen alkotunk egyetlen „testet”. Ennek a

testnek külön-külön a részei vagyunk, és kölcsönösen kapcsolódunk

egymáshoz.

6Különböző ajándékokat kaptunk, aszerint, hogy Isten mire adott nekünk

kegyelmet*. Használjuk hát ezeket! Ha például valaki a prófétálás* ajándékát

kapta, akkor a hite mértéke szerint használja ezt az ajándékot! 7Aki a

gyakorlati dolgokban való szolgálat ajándékát kapta, azzal szolgáljon! Aki a

tanítás ajándékát, az tanítson! 8Aki a bíztatás, bátorítás és figyelmeztetés

RÓMAIAKHOZ 12:9–13:5

250

ajándékát kapta, az bíztassa, bátorítsa és figyelmeztesse a többieket! Aki az adakozás ajándékát kapta, az adjon a többieknek egyszerűen és tiszta

szívvel! Aki azt az ajándékot kapta, hogy vezető legyen, az szorgalmasan

végezze ezt a feladatot! Aki azt kapta, hogy a szenvedőkkel jót tegyen, az

tegye ezt jókedvűen és barátságosan!

9A bennetek működő szeretet legyen valódi, ne képmutató! Gyűlöljetek

minden gonoszságot! Viszont ragaszkodjatok ahhoz, ami jó! 10Szeressétek

egymást, ahogy a testvérek között ez természetes! A másik testvért mindig ré-

szesítsétek előnyben magatokkal szemben! 11Ha dolgozni kell, ne lustálkodja-

tok, a Szent Szellem* tüze lobogjon bennetek, hiszen az Urat szolgáljátok! 12A reménység töltsön be örömmel! Legyetek türelmesek és kitartók, ha nehézségek

vesznek körül! Állandóan imádkozzatok! 13Isten népét segítsétek meg adomá-

nyaitokkal, ha szükségük van rá! Gyakoroljátok a vendéglátást!

14Még azokat is áldjátok meg, akik rosszat mondanak rólatok, vagy rosszat

tesznek veletek! Ne kívánjatok nekik semmi rosszat, hanem áldjátok őket!

15Örüljetek együtt azokkal, akik örülnek, és sírjatok azokkal, akik sírnak!

16Éljetek egyetértésben és összhangban egymással! Ne legyetek büszkék,

hanem az egyszerű emberekkel vállaljatok közösséget! Ne becsüljétek túl

nagyra magatokat!

17Ha valaki rosszat tesz veletek, ne álljatok bosszút érte! Arra törekedjetek, amit minden ember jónak tart! 18Tegyetek meg mindent, ami tőletek telik,

hogy mindenkivel békességben éljetek! 19Szeretett testvéreim, ne álljatok

bosszút magatokért! Inkább bízzátok ezt Isten haragjára, mert meg van írva:

„A bosszúállás az én dolgom, én majd megfizetek, ezt mondja az Úr.”* 20Sőt,

„ha ellenséged éhezik, adj neki enni,

és ha szomjazik, adj neki inni!

Mert ez olyan, mintha izzó parazsat tennél a fejére.”

Péld 25:21–22

21Ne engedd, hogy a gonosz legyőzzön téged! Ellenkezőleg: tedd azt, ami jó

és helyes — és ezzel te fogod őt legyőzni!

Engedelmeskedjetek azoknak, akik kormányoznak

131Szükséges, hogy mindenki fogadja el azokat az embereket és

hatóságokat, akik kormányoznak, és engedelmeskedjen nekik. Mert

mindazokat, akik most gyakorolják a hatalmat, Isten jelölte ki. Bizony,

mindenki Istentől kapja a hatalmat a kormányzásra! 2Így tehát aki nem enge-

delmeskedik a hatóságoknak, az valójában Isten rendelkezésével fordul

szembe. Akik viszont ellenkeznek Isten parancsaival, azok ítélet alá

kerülnek. 3A hatalmon lévők nem azért vannak, hogy azok féljenek tőlük,

akik rendesen élnek és jó dolgokat tesznek. Féljenek azok, akik valami

rosszat tesznek! Ha nem akarsz félni a hatóságoktól, akkor élj tisztességesen és tedd azt, ami jó — és dicséretet kapsz tőlük!

4Mert ők valójában Isten szolgái a te érdekedben. De ha valami rosszat

teszel, akkor joggal félhetsz tőlük, mert hatalmuk van arra, hogy megbüntes-

senek, és élni is fognak vele! Isten szolgái ők, hogy Isten haragja szerint

álljanak bosszút azokon, akik valami gonosz dolgot tettek. 5Tehát, szükséges, 12:19 idézet: 5Móz 32:35.

251

RÓMAIAKHOZ 13:6–14:5

hogy fogadd el őket és engedelmeskedj nekik! De nem csak a büntetéstől

való félelem miatt, hanem azért is, mert tudod, hogy ez a helyes.

6Ezért kell adót is fizetnetek. Hiszen a hatalom emberei Isten szolgái

mindenkinek a javára, és erre a szolgálatra szánják az idejüket. 7Adjátok meg tehát mindenkinek, amivel tartoztok: akinek adóval, annak fizessétek meg az

adót, akinek a vámmal, annak a vámot! Akinek tisztelettel tartoztok, annak

adjátok meg az illő tiszteletet! Akit megbecsülés illet, azt pedig becsüljétek meg!

Az egyetlen törvény: szeresd az embereket!

8Senkinek semmivel ne tartozzatok! De a szeretettel bizony tartoztok

egymásnak! Mert aki szereti a másik embert, az engedelmeskedik a

Törvénynek*. 9Miért mondom ezt? Mert a Törvény azt mondja: „Ne légy há-

zasságtörő*, ne gyilkolj meg senkit, ne lopj, és ne kívánd, ami a másé!”*.

Mindezek, és az összes többi parancsolat összefoglalható ebben az egyben:

„Úgy szeresd a másik embert*, mint saját magadat!”* 10A szeretet nem tesz

semmit, ami a másik embernek rossz lenne. Ezért ha valaki szeret, akkor

egyúttal engedelmeskedik a Törvénynek is.

11Mindezt annál inkább tegyétek meg, mert jól tudjátok, milyen időket

élünk! Itt az ideje, hogy végre felébredjetek az álomból! Hiszen most már

sokkal közelebb van hozzánk a szabadulás, mint amikor hívőkké lettünk.

12Az „éjszaka*” már majdnem elmúlt, és közeleg a „nappal”. Dobjuk hát

félre mindazokat a dolgokat, amik a „sötétséghez*” tartoznak! Készüljünk fel

a harcra, és vegyük fel a „világosság fegyvereit”! 13Éljünk úgy, ahogy a teljes nappali világosságban illik! Ne vegyünk részt vad mulatozásokban, se részegeskedésben, se szexuális bűnökben*! Ne vétkezzünk a testünkkel! Hagyjuk

abba a veszekedést, és ne irigykedjünk többé! 14Ehelyett „öltözzetek az Úr

Jézus Krisztusba”! A régi emberi természetet pedig ne tápláljátok, se ne telje-sítsétek a kívánságait!

Ne kritizálj másokat!

141Fogadjátok be magatok közé azokat, akiknek a hite még gyenge! De

ne vitatkozzatok velük, se ne kritizáljátok őket! 2Van, akinek az a meg-

győződése, hogy mindenféle ételt szabadon megehet.* Akinek meg gyenge a

hite, azt hiszi, hogy csak zöldségféléket ehet. 3Aki tehát mindent megeszik,

ne nézze le azt, aki bizonyos dolgokat nem eszik! De aki nem eszik meg

mindent, az se ítélje el a másikat, aki mindenfélét szabadon elfogyaszt!

Hiszen Isten mindkettőt magához fogadta! 4Különben is, ki vagy te, hogy

más szolgáját elítéld?! Hiszen csak a saját ura döntheti el, hogy jót, vagy

rosszat tett. De az Úr szolgája nem fog kudarcot vallani, mert a saját Ura

képes arra, hogy megsegítse!

5Az egyik ember bizonyos napokat fontosabbnak tart, mint a többit.

Mások viszont mindet egyformának gondolják. De mind a kettő legyen

13:9 „Ne légy…. másé” idézet: 2Móz 20:13–15. 17. 13:9 másik embert Jézus tanítása a Lk 10:25–37-ben világosan megmutatja, hogy ez mindenkire vonatkozik, akinek valamilyen segít-ségre van szüksége. 13:9 „Úgy … magadat!” idézet: 3Móz 19:18. 14:2 mindenféle …

megehet Mózes Törvénye szerint Izrael népének bizonyos ételeket nem volt szabad megennie.

Amikor a zsidók közül sokan Jézus követői lettek, egyesek nem értették meg, hogy ezentúl már mindent megehetnek.

RÓMAIAKHOZ 14:6–15:2

252

meggyőződve a saját felfogásának helyességéről. 6Aki különbséget tesz a

napok között, az Úr tiszteletére teszi. Aki megeszik mindenféle ételt, az is az Úrért teszi, hiszen hálát ad Istennek, amikor eszik. Aki viszont bizonyos

ételeket soha nem eszik, az is az Úrért teszi, és ő is hálát ad Istennek.

7Igen, mi mind az Úrért élünk! Közülünk senki sem él önmagának, és

senki sem hal meg a maga akaratából. 8Mert ha élünk, az Úrnak élünk, ha

pedig meghalunk, az Úrnak halunk meg. Tehát akár élünk, akár meghalunk,

az Úrhoz tartozunk. 9Hiszen Krisztus azért halt meg, és azért támadt fel,

hogy uralkodjon mind a halottak, mind az élők felett.

10Te viszont hogy mered elítélni vagy megvetni a testvéredet? Hiszen

mindannyian oda fogunk állni az ítélő Isten elé! 11Ahogyan az Írás* mondja:

„Mindenki térdet fog hajtani előttem,

és mindenki nyilvánosan ki fogja mondani, hogy én vagyok az Isten,

ez olyan biztos, mint ahogy élek, mondja az Úr.”

Ézs 45:23

12Tehát mindenki külön-külön fog saját magáról felelni Istennek.

Ne rombold a testvéred hitét!

13Tehát, ne kritizáljuk, se ne ítéljük el többé egymást! Inkább határozzuk el, hogy nem teszünk semmi olyat, amivel a testvéreink hitét lerombolnánk!

14Tudom, sőt meg vagyok győződve az Úr Jézusban, hogy önmagában véve

nincs abban semmi rossz, ha valaki minden ételt megehetőnek tart. Csak

akkor árt neki, ha úgy gondolja, hogy nem szabad megennie, és mégis

megeszi. 15Ha megbántod a testvéredet azzal, hogy valamit megeszel, akkor

nem a szeretet útját követed. Vigyázz, hogy ne rombold le a másik testvér

hitét azzal, hogy olyan ételt eszel, amit szerinte nem lenne szabad! Hiszen

Krisztus őérte is meghalt! 16Ne engedjétek, hogy mások rossznak tartsák,

amit ti helyesnek gondoltok! 17Mert Isten uralma alatt nem az számít, hogy

mit eszel, vagy iszol. Csak az számít, hogy Isten elfogad-e, hogy a békesség

uralkodik-e benned és a Szent Szellem* öröme. 18Aki tehát így szolgálja

Krisztust, annak valóban örül majd Isten, és az ilyen embert a többiek is

elismerik.

19Ezért teljes erővel törekedjünk azokra a dolgokra, amik a közöttünk lévő

békességet, összhangot, egymás épülését és megerősítését szolgálják! 20Ne

romboljátok le Isten munkáját valamiféle ételek miatt! Mert igaz ugyan, hogy

önmagában véve minden étel megehető, de mégis rosszul teszed, ha olyat

eszel, amivel a testvéred hitét rombolod. 21Inkább ne egyél húst, vagy ne

igyál bort, ha ezzel a testvéred hitének ártasz! Ne tegyél semmi olyat, amivel akadályt gördítenél az útjába!

22Ezekben a dolgokban a meggyőződésed legyen a te titkod, amit csak

Isten ismer! Boldog és áldott, aki azt teszi, amit helyesnek tart, és emiatt nem kell utólag magát elítélnie. 23Aki viszont úgy eszik meg valamit, hogy nem

biztos benne, hogy ez helyes, az ítéletet von magára, mert nem a hite és meg-

győződése szerint cselekedett. Mert minden, amit nem a hitünk alapján

teszünk, az bűn.

151Mi, akik erősek vagyunk, türelmesen el kell viseljük azoknak a gyen-

geségeit, akik még gyengék. Ne éljünk tehát a magunk kénye-kedve

szerint! 2Sőt, inkább igyekezzünk mindenben a testvéreink kedvét keresni, és

253

RÓMAIAKHOZ 15:3–17

erősítsük őket! 3Gondoljátok meg, hogy Krisztus sem a saját érdekeit nézte!

Hiszen ez van megírva róla az Írásokban*: „Mindaz a rossz, amit rólad

mondtak, Istenem, engem ért.”* 4Mindaz, amit az Írásokban régebben

megírtak, a mi tanulságunkra szolgál. Azért írták le, hogy az Írások felbáto-

rítsanak, türelmes kitartásra buzdítsanak bennünket, és ezáltal reménységet

kapjunk. 5Isten, akitől a kitartást és a bátorítást kapjátok, adja meg nektek, hogy Krisztus Jézus akarata szerint egyetértésben éljetek egymással, 6és

mindnyájan egy szívvel-lélekkel dicsőítsétek Istent, a mi Urunk, Jézus

Krisztus Atyját! 7Fogadjátok el egymást, ahogyan Krisztus is elfogadott

benneteket, és szolgálja ez is Isten dicsőségét! 8Mert azt mondom, hogy

Krisztus azért lett Izrael népének szolgája, hogy megmutassa Isten hűségét.

Igen, Isten valóban megtartja az ősapáinknak tett ígéreteit. 9De Krisztus

nemcsak ezért jött, hanem azért is, hogy a nem zsidó népek dicsőítsék Istent

nagy irgalmasságáért. Mint ahogy meg van írva az Írásokban:

„Dicsérlek téged, Istenem, a nem zsidó népek között,

és nevednek zengek éneket.”

Zsolt 18:50

10Majd ismét ezt mondja:

„Örüljön minden nem zsidó nép is, Isten saját népével együtt!” 5Móz 32:43

11És megint:

„Dicsőítsétek az Urat, ti nem zsidó népek mindnyájan,

és dicsérjék őt az összes nemzetek!”

Zsolt 117:1

12És ismét, amint Ézsaiás* próféta* mondja:

„Megjelenik majd Jesse egyik utóda,* aki azért jut hatalomra,

hogy uralkodjon a nem zsidó népek felett.

Benne reménykednek majd a nem zsidó nemzetek.”

Ézs 11:10

13Isten, aki minden reménység forrása, egészen csordultig töltsön be titeket

örömmel és békességgel — a benne való hitetek által. S így a Szent Szellem*

ereje által a reménységetek is túláradóan bőséges legyen!

Pál munkája a nem zsidó nemzetek között

14Testvéreim, meg vagyok győződve róla, hogy telve vagytok mindenféle

jósággal és tudással. Sőt, még egymást is képesek vagytok helyreigazítani.

15Mégis őszintén írtam nektek néhány dologról, hogy emlékeztesselek

benneteket. Hiszen Isten maga adott nekem kegyelmet, 16hogy Krisztus

Jézus szolgája legyek a nem zsidó népek között. Miközben az örömhírt*

mondom az embereknek, papi szolgálatot végzek. Az a célom, hogy a nem

zsidó népek Isten számára elfogadható istentiszteleti áldozattá legyenek.

Igen, hogy a Szent Szellem* tegye őket egyedül Isten számára elválasztott és

kedves áldozattá.

17Tehát van okom rá, hogy dicsekedjek a munkámmal, amit Istenért

végzek. De kizárólag azért merek dicsekedni vele, mert Krisztus Jézus által

15:3 idézet: Zsolt 69:10. 15:12 Jesse egyik utóda Jézus Krisztusról van szó. Jesse Dávid király apja volt, így Jézus az ő családjából származik.

RÓMAIAKHOZ 15:18–16:2

254

végzem. 18Hiszen még említeni se mernék olyan dolgokat, amiket a magam

erejéből tettem. Csakis olyanokról beszélek, amiket Krisztus maga tett

általam, akár a beszédem, akár a tetteim által. Mégpedig azért, hogy a nem

zsidó népeket így az Isten iránti engedelmességre vezessem. 19Jelek és

csodák által, a Szent Szellem* erejével végeztem mindezt. Jeruzsálem

környékétől kezdve egészen Illíriáig* mindenhol elmondtam az

embereknek a Krisztusról szóló örömhírt*. Így a munkámnak ezt a részét

befejeztem. 20Azonban mindig arra törekedtem, hogy ne ott hirdessem az

örömhírt, ahol Krisztus neve már ismert volt. Nem akartam olyan alapra

építeni, amelyet valaki más rakott le. 21Hanem ahogyan meg van írva az

Írásokban*:

„Akiknek eddig nem beszéltek még róla, azok is meglátják majd őt,

és azok is megértik majd, akik még nem hallottak róla.”

Ézs 52:15

Pál római látogatásának terve

22Emiatt nem tudtam eddig eljutni hozzátok, pedig már sokszor

szerettelek volna meglátogatni benneteket.

23–24De most már befejeztem a munkámat ezekben az országokban. Így

az a tervem, hogy amikor Hispániába utazok, akkor titeket is meglátogat-

lak. Hiszen már évek óta szeretnélek látni benneteket. Bizonyára segíteni

fogtok nekem, hogy tovább utazhassak, ha már egy kis időt eltöltöttem

nálatok. 25Most azonban előbb Jeruzsálembe kell mennem, hogy ott Isten

népét megsegítsem. 26Ugyanis néhányan a jeruzsálemi testvéreink közül

nagyon szegények. A macedóniai* és görögországi gyülekezetek pedig el-

határozták, hogy gyűjtést rendeznek a szegény jeruzsálemi testvérek

számára. 27Szívesen tették, de ugyanakkor tartoznak is ezzel. Hiszen ezek

a nem zsidó népek sok szellemi áldást kaptak a zsidó testvéreken

keresztül. Illő tehát, hogy adományaikkal viszonozzák a szellemi

áldásokat. 28Most tehát magam viszem el az összegyűjtött pénzt

Jeruzsálembe, hogy biztosan megkapják az ottani testvérek. Ha ezt a

feladatomat elvégeztem, utána már indulhatok is Hispániába. Útközben

megállok Rómában, és meglátogatlak benneteket. 29Biztos vagyok benne,

hogy mikor hozzátok érkezem, Krisztus áldásának teljességét viszem

hozzátok.

30Arra kérlek benneteket, testvéreim, segítsetek nekem azzal, hogy erőteljesen imádkoztok értem Istenhez! Tegyétek meg ezt, Urunk, Jézus Krisztusért, és a

Szent Szellem* szeretete által! 31Imádkozzatok értem, hogy megszabaduljak a

hitetlen júdeai emberektől! Imádkozzatok, hogy az ajándékot, amit viszek,

szívesen fogadják a jeruzsálemi testvérek! 32És azért is, hogy nagy örömmel

elmehessek hozzátok, és veletek együtt én is megpihenjek, ha valóban Isten is ezt akarja! 33Isten, aki békességünk forrása, legyen veletek! Ámen.

Búcsúzás

161Ajánlom nektek testvérnőnket, Fébét, aki a kenkreai gyülekezet

munkatársa, mert megbízhattok benne. 2Fogadjátok őt szeretettel az

Úrban, úgy, ahogyan Isten népéhez illik! Segítsétek mindenben, amire csak

szüksége van, mert ő is sokat segített nekem, és másoknak is!

255

RÓMAIAKHOZ 16:3–24

3Köszöntsétek Priszkát és Akvilát, akik munkatársaim Krisztus Jézusban!

4Ők életük kockáztatásával mentettek meg engem, amiért hálás vagyok

nekik. De nemcsak én, hanem a nem zsidó népek között lévő összes gyüle-

kezetek is. 5Köszöntsétek a gyülekezetet, amely a házuknál szokott

összejönni.

Köszöntsétek az én kedves Epainetosz barátomat is! Ő volt az első, aki

Ázsia* tartományában Krisztus követője lett. 6Köszöntsétek Máriát, aki

olyan sokat dolgozott közöttetek! 7Köszöntsétek Andronikoszt és

Juniászt, a rokonaimat, akik régebben velem együtt raboskodtak a

börtönben! Előbb lettek hívők, mint én, és nagyra becsülik őket az

apostolok között.*

8 K ö s z ö n t s é t e k A m p l i á t u s z t , a k i t n a g y o n s z e r e t e k a z Ú r b a n !

9Köszöntsétek Urbánuszt, munkatársunkat az Úrban, és szeretett

barátomat, Sztakhüszt is! 10Köszöntsétek Apellészt, aki kiállta a próbát, és

bebizonyította, hogy igazán szereti Jézust! 11Köszöntsétek Arisztobuloszt és

a családját, meg Heródiónt, a rokonomat, és azokat, akik Narcisszusz

családjából az Urat követik! 12Köszöntsétek Trüfainát és Trüfószát! Ez a két

asszony sokat dolgozott az Úrért. Köszöntsétek kedves barátomat,

Persziszt, aki szintén sokat tett az Úrért! 13Köszöntsétek Rufuszt, az Úr ki-

választott szolgáját, és Rufusz anyját, akit én is úgy szeretek, mintha

édesanyám lenne! 14Köszöntsétek Aszünkritoszt, Flegónt, Hermészt,

Pátrobászt, Hermászt és a velük levő többi testvért! 15Köszöntsétek

Filologoszt és Júliát, Néreuszt és a nőtestvérét, meg Olümpászt és a velük

levő többi testvért is! 16Köszöntsétek egymást szent csókkal! Krisztus összes gyülekezetei köszöntenek benneteket.

17Figyelmeztetlek benneteket testvéreim, hogy legyetek nagyon óvatosak

és vigyázzatok, mert vannak, akik széthúzást és viszályt okoznak, és az

embereket egymás ellen fordítják. Ezek összezavarják a többiek hitét, és

ellenkeznek azzal az igaz tanítással, amit hallottatok. Kerüljétek el őket! 18Az ilyenek nem Krisztus Urunknak szolgálnak, hanem a saját étvágyukat és

emberi kívánságaikat akarják kielégíteni. Hízelgéssel és mézes-mázos

szavakkal becsapják az egyszerű és ártatlan embereket. 19A ti engedelmessé-

getek híre már mindenhová eljutott, ezért nagyon örülök nektek! Azt

akarom, hogy bölcsek legyetek abban, ami jó, és ne legyen semmi közötök a

gonoszhoz.

20A békesség Istene hamarosan összetapossa a Sátánt* a lábatok alatt.

Urunknak, Jézusnak kegyelme* legyen veletek!

21Köszönt még benneteket Timóteus, a munkatársam, és rokonaim:

Luciusz, Jázon és Szószipatrosz is.

22Én is köszöntelek benneteket az Úrban, aki ezt a levelet Pál szavai szerint leírom: Terciusz.

23Köszönt benneteket Gájusz, aki nemcsak az én házigazdám, hanem az

egész gyülekezeté is. Köszönt benneteket Erásztosz, a városi kincstárnok, és

Kvártusz testvér. 24*

16:7 nagyra … között Jelentheti ezt is: „nagyon fontosak az apostolok számára.” 16:24 Néhány görög kézirat tartalmazza a 24. verset: „Urunk, Jézus Krisztus kegyelme legyen veletek! Ámen.”

Egyes kéziratokban a 25–27. versek nem szerepelnek.

RÓMAIAKHOZ 16:25–27

256

25Dicsőség Istennek! Mert ő az, aki meg tud titeket erősíteni az örömhír*

által, amit én hirdetek, és amely Jézus Krisztusról szól. Ez az a titok, amely kezdettől fogva el volt rejtve, 26most azonban nyilvánosságra került a

próféták* írásai által. De az örökké élő Isten parancsa szerint nemcsak

nekünk, hanem minden nem zsidó népnek is kihirdették ezt a titkot, hogy ők

is eljussanak a hitből származó engedelmességre. 27Az egyedül bölcs Istené

legyen minden dicsőség Jézus Krisztus által mindörökké! Ámen.

257

Pál első levele

a korinthusiakhoz

11Üdvözlet Páltól és Szószthenésztől, aki Krisztusban a testvérünk. Engem,

Pált, Jézus Krisztus arra hívott el, hogy apostola* legyek. Igen, ezt Isten

így akarta.

2Szól ez a levél Isten Korinthus városában élő gyülekezetének. Nektek,

akik Krisztus Jézus által szentek* lettetek. Nektek, akiket arra hívott el, hogy Isten szent népévé legyetek. De más helyeken lévő gyülekezeteknek is szól:

mindazoknak, akik segítségül hívják Jézus Krisztus nevét, aki a mi Urunk és

az ő Uruk is.

3Atyánk, az Isten, és Urunk Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet*!

Pál hálát ad Istennek

4Mindig hálát adok Istenemnek értetek! Hálát adok azért a kegyelemért*,

amit Krisztus Jézussal együtt ajándékozott nektek. 5Mert Jézus által Isten

mindennel megáldott benneteket: a beszéd és ismeret minden fajtájával.

6Annyira megáldott, hogy ezáltal Isten minden kétséget kizáróan megerősí-

tette mindazt, amit nektek a Krisztusról mondtam. 7Így tehát minden

kegyelmi ajándék megvan közöttetek, és örömmel várjátok Urunk, Jézus

Krisztus megjelenését. 8Isten mindvégig megerősít majd titeket, hogy Urunk,

Jézus Krisztus Napján senki ne vádolhasson benneteket. 9Isten teljesen

megbízható, és ígéreteit megtartja! Ő hívott el bennünket arra, hogy teljes

életközösségben éljünk Fiával, Jézus Krisztussal, aki a mi Urunk.

A korinthusi gyülekezet gondjai

10Testvéreim, Urunk Jézus Krisztus nevében arra kérlek benneteket, és azt

tanácsolom, hogy összhang és egyetértés uralkodjon közöttetek, amikor

beszéltek! Ne legyen köztetek széthúzás, se pártoskodás, hanem tökéletesen

kapcsolódjatok egymáshoz, mind a gondolkodásban, mind a céljaitokban!

11Ugyanis Khloé családjából jöttek néhányan, és tőlük hallottam, hogy

veszekedtek egymás közt. 12Azokra gondolok, akik ezt mondják: „Én Pált

követem”, mások meg: „Én Apollós csoportjába tartozom”, mások ezt

mondják: „Én Kéfáshoz* tartozom”, megint mások: „Én pedig közvetlenül

Krisztushoz.” 13Mit gondoltok, részekre lehet szaggatni Krisztust? Vagy

talán Pált feszítették keresztre, hogy meghaljon értetek? Vagy azért merítkeztetek be*, hogy Pál tanítványai legyetek? 14Hálát adok Istennek azért, hogy

közületek senkit sem merítettem be, csak Kriszpuszt és Gájuszt, 15hogy senki

se mondhassa, hogy az én nevemre merítkezett be. 16Igaz, még Sztefanász

1:12 Kéfás Péter apostol neve arám nyelven.

1 KORINTHUSIAKHOZ 1:17–2:2

258

családját is bemerítettem, de rajtuk kívül tényleg nem emlékszem másra, akit

bemerítettem volna. 17Krisztus ugyanis nem azért küldött engem, hogy

bemerítsek, hanem azért, hogy az örömhírt* elmondjam mindenkinek. De

azt se okoskodó szónoklatokkal, nehogy a Krisztus keresztjéről*, vagyis a

haláláról szóló üzenet elveszítse az erejét.

Isten hatalma és bölcsessége Krisztusban rejlik

18Mert akik a vesztükbe rohannak, azok a keresztről* szóló üzenetet bo-

londságnak tartják. Számunkra azonban, akiket az Úr megment, ez az üzenet

az Isten erejét jelenti. 19Ugyanis ezt mondja az Írás*:

„A bölcsek bölcsességét semmivé teszem majd,

az értelmesek értelmét pedig félredobom.”

Ézs 29:14

20Mire jut itt a „bölcs”? Mit akar az írástudó, vagy a divatos filozófus*?

Hiszen Isten már e korszak minden bölcsességéről bebizonyította, hogy

bolondság! 21A bölcs Isten úgy határozott, hogy a világ a maga bölcsessége

által ne legyen képes őt megismerni. Ezért Isten abban leli örömét, hogy a

bolondságnak látszó örömhír* üzenetével menti meg azokat, akik ezt hittel

elfogadják. 22A zsidók csodás jeleket* kívánnak, a görögök meg a bölcsessé-

get keresik. 23Mi azonban egyedül Krisztusról beszélünk, akit keresztre

feszítettek és meghalt. Ő a zsidók számára botrány, a nem zsidók számára

pedig ez az egész bolondságnak tűnik. 24Krisztus azonban minden

meghívott számára — akár zsidók, akár nem zsidók — Istentől származó erő

és bölcsesség. 25Mert Isten tettei, amiket az emberek bolondságnak tartanak,

bölcsebbek minden emberi bölcsességnél! Még ha Isten gyengének látszik is,

akkor is erősebb minden emberi erőnél!

26Testvéreim, amikor Isten elhívott benneteket, nem sokan voltak köztetek

bölcsek, hatalmasok, vagy előkelő származásúak az emberek megítélése

szerint. Gondolkozzatok el ezen! 27Mert Isten azokat a dolgokat választotta,

amiket ez a világ bolondságnak tart, hogy ezáltal megszégyenítse a

bölcseket. Azokat választotta, amiket a világ gyengének tekint, hogy meg-

szégyenítse mindazt, amit erősnek tartanak. 28Bizony, a világ értéktelen

dolgait választotta, olyanokat, amiket mások megvetnek, és semmibe

vesznek, hogy semmivé tegye azokat, amiket mások sokra tartanak.

29Mindezt pedig azért tette, hogy Isten előtt senki ne dicsekedhessen! 30Isten tett benneteket Krisztus részeivé. Így lett Krisztus a mi bölcsességünk, Isten őbenne fogadott el minket. Krisztusban választott külön minket Isten a maga

számára, és Krisztus szabadított meg a bűn uralmától. 31Amint az Írás*

mondja: „Aki dicsekszik, az csakis az Úrral dicsekedjék!”*

A megfeszített Krisztus

21Így tehát testvéreim, azzal az elhatározással mentem hozzátok, hogy az

Istentől származó igazságokat egyszerűen fogom elmondani, nem pedig

emberi bölcsességgel, vagy szónoki fogásokkal. 2Elhatároztam, hogy csakis

Jézus Krisztusról fogok nektek beszélni, és róla is csak úgy, mint aki meghalt 1:17 Krisztus keresztje Jelképes értelemben az Örömhír, amely Jézus Krisztus haláláról és feltáma-dásáról szól, és amely által Isten megmentette az embereket. 1:31 idézet: Jer 9:24.

259

1 KORINTHUSIAKHOZ 2:3–3:2

a kereszten. 3Amikor hozzátok érkeztem, gyenge voltam, féltem és

reszkettem. 4Beszédemet és tanításomat azonban nem bölcs szavak tették

meggyőzővé. A Szent Szellem* ereje mutatkozott meg, amikor beszéltem —

ez volt a bizonyítéka annak, hogy igazat mondok! 5Ez pedig azért történt így, hogy hitetek alapja az Isten erejének megtapasztalása legyen.

Isten bölcsessége

6Igaz, a szellemileg érett hívőket mégis tanítjuk a bölcsességre. Azonban ez

egészen más, mint a jelenlegi világ bölcsessége. Más, mint azoknak a

bölcsessége, akik most uralkodnak a világ felett. Hiszen ezek a vezetők el fogják veszíteni a hatalmukat. 7Mi Isten bölcsességét tanítjuk, amelyet ő mindeddig

titokban tartott. Ezt a bölcsességet már az idők kezdete előtt arra rendelte, hogy a mi dicsőségünkre legyen. 8A világ felett uralkodó hatalmasok közül senki

nem ismerte fel ezt a bölcsességet. Hiszen, ha felismerték volna, nem feszítették (ölték) volna meg a Dicsőség Urát (Jézust) a kereszten. 9Mert azt mondja az Írás*:

„Amit szem még nem látott,

fül soha nem hallott,

amit emberi képzelet még soha ki nem talált,

olyan dolgokat készített Isten azoknak az embereknek,

akik szeretik őt.”

Ézs 64:4

10Nekünk azonban Isten mégis megmutatta ezeket a dolgokat a Szent

Szellem* által! Hiszen a Szent Szellem mindent kikutat, még magának Istennek

a mélységes titkait és gondolatait is. 11Hiszen egy bizonyos ember gondolatait is csak annak az embernek a szelleme ismeri igazán. Az emberek közül senki más

nem ismerheti annak az embernek a belső dolgait. Ugyanígy, Isten gondolatait

sem ismeri senki, egyedül Isten Szelleme*. 12Mi azonban nem ennek a világnak

a szellemét kaptuk, hanem az Istentől származó Szent Szellemet. Őt Isten azért adta nekünk, hogy általa megismerhessük, amiket Isten — ingyen

kegyelemből* — nekünk ajándékozott. 13Amikor ezekről a dolgokról

beszélünk, nem az emberek bölcsessége szerint szólunk, hanem úgy, ahogy a

Szent Szellem tanít: szellemi dolgokat szellemi módon magyarázunk. 14De az

az ember, aki nem szellemi, nem tudja felfogni az Isten Szellemétől származó

dolgokat. Számára mindez csak bolondság. Egyszerűen képtelen megérteni a

szellemi dolgokat. De ez nem is csoda, hiszen a szellemi dolgokat csak a Szent Szellem által lehet megérteni. 15A szellemi ember viszont mindent meg tud

vizsgálni és érteni, és képes mindent helyesen mérlegelni és értékelni. Őt magát azonban senki sem tudja igazán megérteni. Mert, ahogyan az Írás* mondja:

16 „Ki ismeri és érti az Úr gondolatait?

és ki adhat tanácsot neki?”

Ézs 40:13 (Szeptuaginta* )

Bennünk azonban a Krisztus gondolatai és szándékai élnek, és az ő gondol-

kozásmódja szerint gondolkozunk.

Ne embereket kövessetek!

31Veletek azonban, testvéreim, eddig nem beszélhettem úgy, mint szellemi

emberekkel. Csak úgy, mint akik a Krisztus követésében még kisgyerme-

kek vagytok, és nem szellemiek, hanem testiek. 2Úgy tanítottalak benneteket,

1 KORINTHUSIAKHOZ 3:3–4:2

260

ahogy az anya tejjel itatja gyermekét. Igen, tejjel és nem felnőtteknek való

étellel, hiszen azt még nem tudtátok volna megenni. Sőt, még most sem

tudnátok, 3hiszen még mindig a régi emberi természet uralkodik rajtatok. A

köztetek lévő féltékenység és veszekedések ezt bizonyítják! Úgy viselkedtek,

mint a hitetlenek. 4Hiszen, amikor egyikőtök azt mondja: „Pált követem”, a

másik meg így szól: „Én Apollós embere vagyok”, vajon nem úgy beszéltek-

e, ahogy a hitetlenek szoktak?

5Mert ugyan ki az az Apollós? Kicsoda Pál? Csak Isten szolgái, akik

elvezettek benneteket a hitre, ahogyan az Úr erre képessé tette őket. 6Igen, én ültettem el bennetek az Isten beszédét, mint egy kis fiatal növényt a földbe.

Később Apollós öntözte, de mégis Isten az, aki felnevelte. 7Tehát nem az a

fontos, aki elülteti, sem nem az, aki öntözi, hanem egyedül Isten, mert ő

neveli fel. 8Aki elülteti, meg aki öntözgeti, egy célért dolgoznak, és

mindketten jutalmat kapnak érte. 9Hiszen mi Isten munkatársai vagyunk, ti

pedig az ő birtoka és szántóföldje vagytok.

Milyen anyagból építed a házadat?

Vagy másik hasonlattal, olyanok vagytok, mint egy ház, amelynek Isten a

tulajdonosa. 10Mint bölcs építőmester, én alapoztam meg ezt a házat, ahogy Isten erre képessé tett. A további építést azonban már mindenkinek magának kell

végeznie! Jól vigyázzatok, hogyan és mit fogtok erre az alapra építeni! 11Igen, a ház alapja már készen van: Jézus Krisztus ez az alap! Más alapot senki sem

készíthet. 12Erre az alapra azután mindenki ráépítheti a maga házát, amihez

különböző anyagokat használhat fel: aranyat, ezüstöt, drágaköveket, fát, szénát, vagy szalmát. 13Hogy milyen anyagból épített, az az Ítélet Napján* fog kiderülni.

Mert az a Nap tűzzel jön el, és próbára teszi, hogy ki milyen anyagból építkezett.

14Ha valakinek a háza kiállja a tűz próbáját, akkor az az ember jutalmat kap.

15De ha elég a háza, veszteséget szenved. Ő maga ugyan megmenekül, de csak

úgy, mint akit az égő házból a tűzön keresztül mentenek ki.

16Nem tudjátok, hogy ti Isten Temploma* vagytok, és Isten Szelleme* lakik

bennetek? 17Ha valaki rombolja és pusztítja Isten Templomát, azt Isten is el

fogja pusztítani. Mert Isten Temploma szent — és ti vagytok ez a Templom.

18Senki ne csapja be magát! Ha valaki közületek azt gondolja, hogy a jelenlegi világ szerint bölcsnek számít, inkább legyen „bolonddá”, hogy valóban bölcs

lehessen. 19Miért? Mert ennek a világnak a bölcsessége Isten szemében

bolondság. Ahogyan az Írás* is mondja: „Isten a saját ravaszságukkal ejti

csapdába a bölcseket.”* 20Másutt: „Az Úr tudja, hogy a bölcsek gondolatai

semmit sem érnek.”* 21Azért senki ne dicsekedjék emberekkel, hiszen minden a

tiétek: 22Pál is, Apollós is, Kéfás* is, a világ is, az élet is, a halál is, a jelen meg a jövendő is. Minden a tiétek, 23ti Krisztusé vagytok, Krisztus pedig Istené.

Krisztus apostolai

41Mi Krisztus szolgái vagyunk, és Isten ránk bízta titkait — így tekintsen

ránk mindenki! 2Akire pedig rábíztak valamit, attól elvárják, hogy hűséges

3:13 Ítélet Napján Szó szerint: „azon a napon” — vagyis, amikor Jézus Krisztus visszajön, és íté-

letet tart. 3:16 Isten Temploma Szó szerint: „Isten háza” — Itt szellemi értelemben jelenti a Jézus Krisztusban hívők közösségét, akikben Isten él a Szent Szellem által. 3:19 idézet: Jób 5:13.

3:20 idézet: Zsolt 94:11. 3:22 Kéfás Péter apostol neve arám nyelven.

261

1 KORINTHUSIAKHOZ 4:3–5:2

és megbízható legyen. 3Én azonban nem törődöm vele, mi a véleményetek

rólam, és hogyan ítéltek meg engem. Az sem érdekelne, ha a bíróság ítélkezne

felettem. Sőt, még én sem mondok ítéletet magamról. 4Bár lelkiismeretem

tiszta, ez még nem bizonyítja, hogy ártatlan vagyok. Maga az Úr fog felettem

ítélkezni! 5Azért ne mondjatok ítéletet senkiről idő előtt, vagyis mielőtt az Úr eljön! Várjátok meg őt! Ő majd rávilágít arra, amit ma még a sötétség takar el a szemünk elől. Napvilágra hozza még a szív legrejtettebb szándékait is.

Akkor majd Istentől kapja meg mindenki az őt megillető dicséretet.

6Testvéreim, mindezt tiértetek mondtam, és Apollóst, meg magamat csak a

példa kedvéért említettem. Tanuljátok meg, mit jelent ez: „Ne menj túl azon,

amit az Írás* mond!” Ne legyetek büszkék, és ne dicsekedjetek az egyik

emberrel a másik ellenében. 7Ki mondta, hogy te jobb vagy, mint a másik?

Amid van, azt mind Istentől kaptad! De ha így van, akkor hogy mersz

valamivel dicsekedni, mintha nem ajándékba kaptad volna?

8Azt gondoljátok, hogy már mindenetek megvan, ami szükséges. Azt

hiszitek, már gazdagok vagytok. Már királynak érzitek magatokat, de

nélkülünk. Bárcsak valóban királyok lennétek! Hiszen akkor mi is veletek

együtt uralkodhatnánk. 9Úgy gondolom, Isten nekünk, apostoloknak* az

utolsó helyet adta. Mindenki szeme láttára odaállított bennünket, mint akiket már halálra ítéltek. Így az egész világ bennünket néz — az angyalok is, meg

az emberek is. 10Mi bolondok vagyunk Krisztusért, ti pedig bölcseknek

tartjátok magatokat Krisztusban. Mi gyengék vagyunk, ti pedig azt hiszitek,

hogy erősek vagytok. Benneteket tisztelnek, bennünket pedig lenéznek.

11Mindeddig a pillanatig ilyen az életünk: éhezünk és szomjazunk, ruhánk

sincs elegendő, sokszor megvernek bennünket, hajléktalanok és hontalanok

vagyunk, 12saját kezünkkel keressük a kenyerünket. Akik átkoznak, azokat

megáldjuk, és kitartással tűrjük, ha üldöznek* bennünket. 13Akik rosszat

mondanak rólunk, azokról jót mondunk. Mind a mai napig úgy bánnak

velünk az emberek, mintha a világ szemetje lennénk, a föld szégyene.

14De nem azért írom ezeket, hogy megszégyenítselek, inkább figyelmeztet-

ni akarlak benneteket, mint kedves gyermekeimet. 15Mert lehetne akár

tízezer tanítómesteretek is a Krisztusban, de édesapátok csak egy van. Mert a Krisztus Jézusban én lettem a szellemi édesapátok, hiszen az örömhírt*

tőlem hallottátok. 16Ezért, kérlek, kövessetek engem! 17Éppen ezért küldtem

el hozzátok Timóteust, akit szeretek, és aki hűséges szellemi gyermekem az

Úrban. Ő majd eszetekbe juttatja, hogyan élek a Krisztus Jézus uralma alatt.

Ezt az életmódot tanítom mindenhol, minden gyülekezetben.

18Néhányan közületek büszkék és önteltek lettek. Azt gondolják, hogy

úgysem jutok el hozzátok. 19Azonban, ha az Úr is úgy akarja, bizony megláto-

gatlak benneteket, mégpedig hamarosan! Akkor majd kiderül, hogy ezek a

büszke emberek valóban olyan erősek, vagy csak a hangjuk nagy. 20Mert Isten

Királysága* nem üres beszéd, hanem hatékony erő. 21Mit akartok? Azért menjek

hozzátok, hogy megbüntesselek benneteket, vagy szeretettel és szelíden?

Erkölcstelenség a gyülekezetben

51Azt a hírt hallottam, hogy szexuális bűnök*is előfordulnak köztetek. Sőt,

olyan bűn is, amire még azok között sincs példa, akik nem ismerik Istent:

hogy valaki a mostoha-anyjával él együtt. 2Ti meg annyira büszkék vagytok,

1 KORINTHUSIAKHOZ 5:3–6:6

262

hogy nem is bánkódtok ezen?! Miért nem külditek el magatok közül az ilyen

embert? 3Bár én fizikailag távol vagyok, szellemben mégis ott vagyok

köztetek. Már el is határoztam, hogy mit kell az ilyen emberrel tenni. Úgy

hoztam ezt az ítéletet, mintha ott lennék közöttetek. 4Gyűljetek össze az Úr

Jézus nevében, és én szellemben ott leszek veletek. Akkor Urunk, Jézus

hatalmával 5adjuk át a Sátánnak* azt a férfit. Ez ugyan most a teste romlását, vagy pusztulását jelenti, azonban szelleme mégis megmenekülhet az

Úr Napján.

6Nem helyes, hogy dicsekedtek! Nem ismeritek a mondást: „Egy kevés

kovásztól* is megkel az egész tészta”? 7Tisztítsátok hát ki magatok közül azt a régi „kovászt”, hogy teljesen új „tésztává” legyetek. Hiszen ti olyanok

vagytok, mint a kovásztalan kenyér*! Mert Krisztust, a mi Pászkabárányun-

kat* már feláldozták! 8Azért a tisztaságnak és az igazságnak kovásztalan

kenyerével ünnepeljünk! Ne pedig a rosszaságnak és gonoszságnak régi

kovászával!

9Előző levelemben írtam már nektek, hogy ne legyen semmi közötök a

szexuális bűnökben* élő emberekhez. 10De ezt nem úgy értettem, hogy ne ba-

rátkozzatok ennek a jelenlegi világnak az embereivel, akik szexuális bűnökben élnek, pénzimádók, becsapják egymást, és bálványokat* imádnak. Hiszen, ha

ezektől az emberektől távol akarnátok élni, ki kellene mennetek a világból.

11Azt írtam nektek, hogy ne vállaljatok közösséget az olyan emberrel, aki

magát Krisztusban a testvéreteknek mondja, de mégis szexuális bűnökben él,

vagy a pénz a mindene, vagy bálványokat imád, vagy káromkodik, vagy

részeges, vagy csaló. Az ilyennel még csak ne is egyetek együtt!

12–13Mert nem az én dolgom, hogy ítéletet mondjak azokról, akik a gyüle-

kezeten kívül élnek. Ti is csak azok felett bíráskodhattok, akik a gyülekezethez tartoznak. A többieket majd Isten fogja megítélni. Ahogy az Írás*

mondja: „űzzétek ki magatok közül a gonosz embert!”*

A hívők közötti igazságtétel

61Ha közületek valakinek a testvérével vitás ügye van, hogyan merészel a

bíróságra menni? Hiszen azok, ott a bíróságon nem ismerik Istent! Nem

szégyellitek magatokat?! Miért nem Isten népe elé viszitek az ügyet, hogy ők

döntsenek róla?! 2Nem tudjátok, hogy Isten népe fogja a világot megítélni?!

Ha a világ felett fogtok ítéletet mondani, nem vagytok képesek közönséges

dolgokban ítélni? 3Nem tudjátok, hogy mi angyalokat fogunk megítélni?

Tehát, nyugodtan ítélhetünk egyszerű és közönséges ügyekben is! 4Amikor

mindennapi dolgokban vannak vitáitok, miért fogadtok el bírónak

olyanokat, akiknek semmi közük a gyülekezethez? 5Szégyelljétek magatokat!

Hát nincs köztetek egyetlen bölcs ember sem, aki a testvérek közötti vitában

igazságos ítéletet tudna hozni?! 6Inkább hitetlenek bírósága elé mentek, hogy előttük egyik testvér a másikkal vitatkozzon?!

5:7 kovásztalan kenyér Kovász (élesztő) nélkül készült különleges kenyér. A Pászka ünnepen csak ilyen kenyeret ettek. Jelképes értelemben azt jelenti, hogy a hívőknek bűn nélkül kell élniük, mint ahogy ez a kenyér kovász nélkül készült. A 8. versben is. 5:7 Pászkabárány A Pászka ünnepen a Törvény szerint megölt és feláldozott bárány. Jelképes értelemben Jézusra utal, akit úgy és akkor öltek meg, mint a Pászkabárányt szokták a Pászka ünnepen. 5:12–13 idézet: 5Móz 22:21. 24.

263

1 KORINTHUSIAKHOZ 6:7–7:4

7Egyáltalán, már az is szégyen és vereség, hogy az egyik testvér a másik

ellen a bírósághoz fordul! Miért nem tűritek el inkább az igazságtalanságot?

Miért nem viselitek el, ha valaki kárt okoz nektek? 8Ehelyett ti magatok

vagytok igazságtalanok, és kárt okoztok a másiknak, aki ráadásul a

testvéretek.

9–10Vagy talán nem tudjátok, hogy a gonosz és igazságtalan emberek nem

vehetnek részt Isten Királyságában*? Ne csapjátok be magatokat! Sem a

szexuális bűnökben* élők, sem akik bálványokat* imádnak, sem akik házas-

ságtörők*, prostituáltak, sem homoszexuálisok, sem tolvajok, sem

pénzimádók, sem részegesek, sem káromkodók, sem csalók nem vehetnek

részt Isten Királyságában. 11Pedig néhányan ilyenek voltak közületek is.

Isten azonban megtisztított, a maga számára elkülönített, és elfogadott

benneteket az Úr Jézus Krisztus nevében és Isten Szelleme* által.

Testetek a Szent Szellem temploma

12„Semmi sem tilos” — írtátok a leveletekben. Erre azt válaszolom:

igen, de nem minden hasznos! Azt mondjátok: „Bármit megtehetek”.

Igen, de nem engedem, hogy bármi is uralkodjon rajtam” — válaszolom

erre. 13„Az étel a gyomromnak való, a gyomrom meg az ételnek” —

mondjátok. Ez igaz ugyan, de Isten ezt is, azt is félre fogja tenni, és nem

lesz szükség többé rájuk. Testetek azonban nem arra való, hogy a

szexuális bűnöket* szolgálja, hanem, hogy az Urat szolgáljátok vele. Az

Úr pedig gondot visel a testetekre is. 14Ereje által Isten nemcsak Urunkat,

Jézust támasztotta fel a halálból, hanem minket is fel fog támasztani.

15Nem tudjátok, hogy testetek olyan szorosan hozzá tartozik Krisztushoz,

mint az emberhez a testrészei? Ezért hát soha ne szakítsátok el testeteket

Krisztustól, hogy egy prostituálttal kapcsoljátok össze! Ez soha ne

forduljon elő! 16Vagy talán nem tudjátok, hogy ha valaki egy prostituált-

tal szexuálisan egyesül, akkor a kettőjük teste eggyé lesz?! Mert ahogyan

az Írás* mondja: „a kettő egy testté lesz”.* 17Aki azonban az Úrral egyesül

é s ö r ö k re H o z z á k a p c s o l ó d i k , a n n a k a s z e l l e m e e g y e s ü l a z Ú r szellemével.

18Fussatok el a szexuális bűnök* közeléből is! Minden más bűn, amit csak

elkövet az ember, a testén kívül van; aki azonban szexuális bűnt követ el, az a saját teste ellen vétkezik. 19Tudjátok meg, hogy a testetek a bennetek lakó Szent Szellem* temploma*! Hiszen a Szent Szellemet Istentől kaptátok, ezért

többé már nem a magatok urai vagytok. 20Isten nagyon drága váltságdíjat

fizetett értetek! Ezért dicsőítsétek őt a testetekkel is!

A házasságról

71Most pedig a leveletekben feltett kérdésekre felelek. Azt írtátok: „Jobb, ha a férfi nem is házasodik meg”. 2Én meg azt válaszolom: a szexuális bűnök*

veszélye miatt minden férfi házasodjon meg, és minden leány menjen férjhez.

3A férj adja meg a feleségének, amivel tartozik neki, és ugyanígy a feleség is a férjének. 4Nem a feleség rendelkezik a maga testével, hanem a férje.

6:16 idézet: 1Móz 2:24; Mt 19:5. 6:19 temploma Itt szellemi értelemben utal arra, hogy a hívőkben hasonló módon él Isten, mint ahogy a Jeruzsálemi Templomban is jelen volt.

1 KORINTHUSIAKHOZ 7:5–24

264

Hasonlóképpen a férj sem ura a maga testének, hanem a feleségét szolgálja

vele. 5Ne tagadjátok meg a másiktól, hogy a testetekkel szolgáljatok neki!

Kivéve, ha ebben előre megegyeztek, és akkor is csak egy ideig, hogy teljesen az imádkozással foglalkozzatok. Azután ismét legyetek együtt. Ezt azért

tanácsolom, hogy a Sátán* ne tudjon benneteket szexuális kívánságokkal

kísérteni. 6De mindezzel kedvezni akarok nektek, nem pedig parancsolni.

7Szeretném, ha mindenki úgy élne, mint én! De Isten mindegyikünknek más-

más ajándékot adott: az egyiknek ilyet, a másiknak másfélét.

8Akik még nem élnek házasságban, vagy már özvegyek* lettek, azoknak

azt üzenem: jobban teszik, ha továbbra is egyedül maradnak, mint ahogyan

én is élek. 9De ha nem tudják magukat visszatartani, inkább házasodjanak

meg, illetve menjenek férjhez. Mert jobb házasságban élni, mint a szexuális

kívánság tüzében égni.

10Azoknak, akik megházasodtak, üzenem — és ezek valójában az Úr

parancsai: Az asszony ne hagyja el a férjét, se ne váljon el tőle! 11Ha pedig mégis elválik, utána ne menjen máshoz férjhez! Inkább béküljön ki a

férjével! Parancsolom a férjeknek is, hogy feleségüktől ne váljanak el, se el ne hagyják őket!

12A többieknek pedig én mondom, nem az Úr: Ha valamelyik hívő férfinek

hitetlen felesége van, aki együtt akar vele élni, a férj ne váljon el tőle! 13Ha valamelyik hívő asszonynak hitetlen férje van, aki együtt akar vele élni, az

asszony ne váljon el tőle! 14Mert a hitetlen férj meg van szentelve hívő

felesége által, és a hitetlen feleség meg van szentelve hívő férje által. Ha nem így lenne, akkor a közös gyermekeik nem tartoznának Isten népéhez, így

azonban ezek a gyermekek is szentek*.

15Ha azonban a hitetlen férj, vagy feleség el akar válni hívő házastársától,

ám váljon el! Ilyen esetben a hívő férj, vagy a hívő feleség nincs hozzákötve hitetlen házastársához, hanem szabad. Isten azonban arra hívott el

benneteket, hogy egymással békességben éljetek. 16Te hívő feleség, talán még

megmentheted a hitetlen férjedet! Te hívő férj, talán még megmentheted a

hitetlen feleségedet!

Maradj meg abban, amiben Isten elhívott!

17Mindenki továbbra is élje úgy az életét, ahogyan Isten azt megadta a

számára. Vagyis éljen úgy, ahogyan akkor élt, amikor Isten megszólította. Így rendelkezem az összes gyülekezetben. 18Ha például valaki már körül volt

metélve, amikor Isten megszólította, ne akarjon ezen változtatni! Akit

viszont körülmetéletlen állapotban hívott el az Úr, az ne akarjon körülmetél-

kedni*! 19Mert nem az a fontos, hogy valaki körül van metélve, vagy nincs!

Csak egy dolog számít: az Isten parancsainak való engedelmesség.

20Mindenki maradjon meg abban az állapotában, ahogyan elhívta az Úr!

21Rabszolgaként kaptad az elhívást? Ne törődj vele! Ha azonban szabaddá

lehetsz, akkor használd ki az alkalmat arra, hogy felszabadulj! 22Mert az

Úrban elhívott rabszolga az Úr felszabadított embere. Hasonlóképpen, aki

szabad emberként kapta az elhívást, az meg Krisztus rabszolgája. 23Drága

váltságdíjat fizetett értetek Isten, ezért ne embereket szolgáljatok!

24Testvéreim, az új életben, amit Isten előtt éltek, maradjatok meg abban az

állapotban, amelyben az elhívást kaptátok!

265

1 KORINTHUSIAKHOZ 7:25–40

A megházasodás kérdései

25Most szeretnék azokról írni, akik még nem házasodtak meg, illetve nem

mentek férjhez.* Erről ugyan nem kaptam az Úrtól parancsot, mégis

szeretnék tanácsot adni nektek. Úgy mondom ezt, mint akiben meg lehet

bízni, mert az Úr kegyelmet adott nekem. 26Az a véleményem, hogy a

mostani nehéz időkben az a helyes, ha mindenki abban az állapotban marad,

ahogyan éppen most van. 27Ha megnősültél, akkor ne akarj elválni! Ha nincs

feleséged, ne is keress magadnak! 28De ha mégis megnősülsz, nem vétkezel;

és ha a leány férjhez megy, ő sem vétkezik. Az ilyeneknek azonban gondjaik

lesznek a mindennapi életükben; én pedig szeretnélek benneteket

megkímélni.

29Ezt pedig azért mondom, testvéreim, mert a kijelölt idő hamarosan

letelik. Ezért mostantól fogva akinek van felesége, úgy éljen, mintha nem is

lenne. 30Aki szomorú, úgy éljen, mintha nem is lenne szomorú, aki örül,

mintha nem is örülne, aki vásárol valamit, mintha semmije se lenne! 31Aki

ennek a világnak a dolgait használja, úgy éljen, hogy ezek a dolgok nem

fontosak. Igen, így éljetek, mert ez a világ és az egész jelenlegi formája el fog múlni.

32Azt szeretném, hogy gondok és aggodalom nélkül éljetek. Az a férfi, aki

nem házasodik meg, az Úr tetszését keresi, és az Úr munkájára van gondja.

33Aki azonban megnősült, az a világi dolgokkal törődik, és a felesége kedvét

keresi. 34Így kétfelé oszlik a figyelme: kedvét keresi az Úrnak is, meg a

feleségének is. Hasonlóan: az asszony, akinek nincs férje, vagy a leány, aki még nem ment férjhez, az Úr dolgaira visel gondot, és egyedül az Urat szolgálja

testével és szellemével egyaránt. Az az asszony azonban, aki férjnél van, a

mindennapi dolgokkal törődik, és a férje kedvét keresi. 35Mindezt azonban a ti érdeketekben mondom, nem azért, hogy korlátozzalak benneteket. Abban

szeretnék segíteni, hogy helyesen és jó rendben éljetek, teljes odaadással szolgáljátok az Urat, és ebben ne akadályozzon benneteket semmi.

36Ha egy férfi úgy gondolja, hogy múlik az idő, és már nem tud magán

tovább uralkodni, és ezért helyesebb, ha feleségül veszi a menyasszonyát,

akkor házasodjanak össze! Ezzel nem vétkeznek. 37Aki ellenben szilárd meg-

győződésre jutott, úgy érzi, hogy nincs semmilyen kötelezettsége, és úgy

dönt, hogy a menyasszonya maradjon továbbra is leány, az is helyesen

cselekszik. 38Tehát az is helyesen cselekszik, aki a menyasszonyával összehá-

zasodik. Aki azonban nem házasodik meg, az még helyesebben fog

cselekedni.*

39A férjes asszony maradjon a férjével, amíg a férje él. De ha a férje meghal, szabadon férjhez mehet, akihez akar, csakhogy az új férj is az Úr követője

legyen. 40Azonban boldogabb lesz, ha nem megy újra férjhez. Ez a

véleményem, de hiszem, hogy bennem is Isten Szelleme* van.

7:25 akik … férjhez Szó szerint: „szűzek”. 7:38 Másik lehetséges fordítás: 36„Lehet, hogy egy férfi úgy gondolja, hogy nem helyes, ha szűz leányát visszatartja a házasságtól, amikor a leány már túlhaladta a házasságra érett kort, ezért jobb lenne, ha a leánya férjhez menne. Ilyen esetben tegye, amit jónak lát, adja férjhez a lányát. Ezzel nem vétkezik. 37Ugyanakkor egy másik férfi meg biztos abban, hogy nincs szükség arra, hogy a lányát férjhez adja. Ő is tegye, amit jónak lát. Ha ez az apa elhatározta, hogy szűz lányát nem adja férjhez, helyesen teszi. 38Tehát, az az apa is helyesen teszi, aki férjhez adja a lányát, és aki nem adja férjhez, az még jobban teszi.”

1 KORINTHUSIAKHOZ 8:1–9:5

266

A bálványoknak áldozott ételekről

81Most pedig a bálványoknak* felajánlott étel-áldozatokról* írok nektek.

Természetesen, mindnyájan ismerjük ezeket a dolgokat. Azonban a

puszta ismeret, vagy tudás még nem elég, mert büszkévé tesz. A szeretet az,

ami segít a többieknek, hogy megerősödjenek. 2Ha valaki azt gondolja

magáról, hogy ő már „tud valamit”, az az ember igazában még semmit sem

tud úgy, ahogy kellene. 3De ha valaki szereti Istent, azt az embert Isten

is ismeri.

4A bálványoknak* felajánlott étel-áldozatokról* tehát azt mondom: tudjuk,

hogy a bálványok nem valódiak, és semmit sem számítanak. Viszont azt is

tudjuk, hogy csak egyetlen igazi Isten van. 5Vannak ugyan olyanok, akiket az

emberek „isteneknek” neveznek — akár az égben, akár a földön legyenek is

— és valóban sok ilyen „isten” és „úr” van. 6Nekünk azonban csak egyetlen

Istenünk van: ő a mi mennyei Édesapánk, aki a Világmindenséget teremtette.

Mi őérte élünk. Hasonlóképpen, egyetlen Urunk van, Jézus Krisztus, aki által

van minden, és mi is általa élünk.

7Ezt azonban nem mindenki tudja! Vannak emberek, akik nemrég még

tisztelték a bálványokat. Ha az ilyen ember továbbra is eszik a bálványok-

nak* áldozott* ételből, akkor úgy érzi, hogy még mindig a bálványokhoz

tartozik. Nem biztos benne, hogy helyesen teszi, és bűnösnek érzi magát.

8Nem az tesz bennünket Isten számára elfogadhatóvá, hogy mit eszünk,

vagy mit nem. Attól nem leszünk rosszabbak, ha nem eszünk valamit, és

attól sem leszünk jobbak, ha igen.

9De vigyázzatok, hogy a viselkedésetek szabadsága nehogy bűnre vigye

azokat, akik még gyengék a hitben! 10Mert lehet, hogy neked helyes a

felfogásod, és úgy érzed, hogy szabadon együtt ehetsz a többiekkel a hamis

istenek templomában*. Ha ezt látja egy testvéred, akinek még gyenge a hite,

akkor ő is felbátorodik, és megeszi a bálványoknak* áldozott* ételeket. Mivel azonban ezt rossz lelkiismerettel teszi, 11szellemileg tönkremegy —

mégpedig te miattad! Így a te szabad gondolkozásoddal vesztét okozod a

testvérednek, akiért Krisztus meghalt. 12Amikor ilyen módon vétkeztek a

testvéretek ellen, és megbántjátok őket, akkor valójában Krisztus ellen is

vétkeztek. Igen, kárt okoztok a testvérek lelkében azzal, hogy miattatok

valami olyat tesznek, amit rossznak tartanak. 13Ezért, ha az, hogy én

megeszek valamit, bűnbe ejti a testvéremet, akkor inkább soha többé nem

eszem húst, csak ne okozzak bajt neki!

Mi nem éltünk a jogainkkal

91Talán nem vagyok szabad ember? Nem vagyok apostol*? Saját

szememmel láttam Urunkat, Jézust! Vagy talán nem az én munkám

eredménye az, hogy ti az Úrban vagytok? 2Ha mások nem is fogadnak el

apostolnak, ti biztos elfogadtok! Igen, ti magatok vagytok rá a bizonyíték,

hogy az vagyok!

3Így védekezem azokkal szemben, akik megkérdőjelezik szolgálatomat.

Nekik ezt válaszolom: 4Talán nincs jogunk hozzá, hogy együnk és igyunk?

5Vagy nincs jogunk arra, hogy magunkkal vigyük hívő feleségünket, mint a

8:10 templomában Az ókorban sok hamis istent imádtak. Ezeknek díszes templomokat építettek.

267

1 KORINTHUSIAKHOZ 9:6–25

többi apostolok*, az Úr testvérei és Kéfás* teszik? 6Vagy csupán nekem és

Barnabásnak kell a magunk kezével dolgoznunk, hogy legyen mit ennünk?

7Ugyan ki katonáskodik a maga költségén? Ki ültet szőlőt úgy, hogy nem

eszik annak gyümölcséből? Vagy ki legelteti a nyájat úgy, hogy semmit nem

iszik a birkák tejéből?

8Vajon amit mondok, csupán emberi vélemény? Hát nem ugyanezt mondja

a Mózesi Törvény* is? 9Ott ugyanis ez van megírva: „Ne kösd be a száját a

nyomtató ökörnek!”* Talán Istennek csak az ökrökre van gondja? 10Nem

értünk parancsolta ezt? Bizony, értünk van megírva, hogy aki a földet műveli, azzal a reménységgel szánt, hogy ő is részt kap majd a termésből.

Hasonlóképpen van megírva ugyanez arról a munkásról is, aki csépel. 11Mi

szellemi „magokat” vetettünk el köztetek, a ti érdeketekben. Vajon nagy

dolog-e, ha úgy „aratunk”, hogy anyagi dolgokat kapunk tőletek cserébe?

12Ha másoknak joguk van ehhez, nekünk sokkal inkább jogunk lenne rá! De

mi nem éltünk ezzel a jogunkkal, és nem fogadtunk el tőletek semmit. Inkább

mindent eltűrünk, hogy ne akadályozzuk Krisztus örömhírének* terjedését.

13Nem tudjátok, hogy akik Jeruzsálemben a templomi szolgálatot végzik,

onnan kapják az élelmüket is?! Akik pedig az oltár körül szolgálnak, azok

részt kapnak az oltárra vitt adományokból. 14Ehhez hasonlóan rendelte az Úr

is, hogy akik az örömhírt mondják az embereknek, azok abból éljenek meg.

15Én azonban ezekkel a jogokkal nem éltem. Nem is azért írom mindezt,

hogy engem is tartsatok el. Inkább meghalnék, mintsem rászoruljak arra, hogy

másoknak terhére legyek. 16Mert ha mindenkinek elmondom az örömhírt*,

azzal nincs mit dicsekednem. Hiszen számomra ez kötelesség. Jaj lenne nekem,

ha nem végezném ezt a munkát! 17Ha a magam jószántából tenném, jutalmat

érdemelnék. De nincs más választásom. Köteles vagyok mindenkinek

elmondani az örömhírt, hiszen ezzel vagyok megbízva. 18Így tehát, mi az én

jutalmam? Az, hogy mindezt ingyen teszem! Nem élek azzal a jogommal,

hogy fizetést kérhetnék érte. Pedig erre jogom lenne az örömhír szerint!

19Bár én minden embertől független vagyok, mégis mindenki szolgájává

tettem magamat, hogy közülük a többséget megnyerjem. 20A zsidóknak olyanná

lettem, mint egy zsidó, hogy zsidókat nyerjek meg. A Mózesi Törvény* alatt élő

embereknek olyanná lettem, mint egy Törvény alatt élő, hogy megnyerjem a

Törvény alatt élőket. Pedig én magam nem élek a Törvény uralma alatt. 21A

Törvény nélkül élőknek pedig olyanná lettem, mint egy Törvény nélkül élő,

hogy megnyerjem őket is. Bár Isten törvényét egyáltalán nem utasítom el,

hanem Krisztus törvénye szerint élek. 22A gyengéknek olyanná lettem, mint aki gyenge, hogy megnyerjem a gyengéket. Mindenkinek mindenné lettem, hogy

minden lehetséges módon megmentsek közülük néhányat. 23Mindezt az

örömhírért* teszem, hogy részt vegyek az evangélium ügyében és áldásaiban.

24Ugye, tudjátok, hogy a versenypályán sok versenyző fut, de csak

egyikük lesz a győztes, és ő kapja a díjat? Úgy fussatok, hogy győztesek

legyetek! 25Minden sportoló, aki a versenyre készül, nagy önuralommal

végzi az edzéseket, és minden tekintetben fegyelmezetten él. Azért teszi

ezt, hogy megnyerje a versenyt, és megkapja a győztesnek járó babér-

koszorút. Ez azonban egy idő múlva elszárad és elpusztul. Mi olyan

9:5 Kéfás Péter apostol neve arám nyelven. 9:9 idézet: 5Móz 25:4.

1 KORINTHUSIAKHOZ 9:26–10:17

268

jutalmat fogunk kapni, amely örökké megmarad. 26Én tehát nem céltalanul

futok, hanem egy határozott cél felé. Úgy küzdök, mint egy ökölvívó, aki

eltalálja az ellenfelét, és nem a levegőbe csapkod. 27Keményen megfegyel-

mezem tehát a testemet, mint egy sportoló, és szolgámmá teszem. Mert

nem akarom, hogy miközben másokat erre tanítok, engem meg kizárjanak

a versenyből.

Tanuljatok Izrael népe példájából!

101Testvéreim, akarom, hogy tudjátok, mi történt a mi őseinkkel, akiket

Mózes* vezetett. Mind a felhő* alatt voltak, és átmentek a tengeren.

2Mind bemerítkeztek* a felhőbe és a tengerbe, mint Mózes követői.

3Mindannyian ugyanazt a szellemi eredetű ételt ették, 4és ugyanazt a

szellemi eredetű vizet itták. Ugyanis abból a szellemi kősziklából ittak,

amely követte őket: az a kőszikla pedig Krisztus volt. 5Ennek a népnek a

nagy többségével Isten mégis elégedetlen volt. Ezért nagy többségük meg is

halt pusztai vándorlásuk során.

6Ami velük történt, intő példa számunkra, hogy ne kívánjunk gonosz

dolgokat, amint ők. 7A hamis isteneket és bálványaikat* se imádjátok,

amint közülük sokan. Ahogy meg van írva a Szentírásban*: „Leült a nép,

hogy egyen és igyon, és fölkelt táncolni.”* 8Szexuális bűnöket* se

kövessünk el, mint ahogyan közülük némelyek, és ezért egyetlen napon

huszonhárom ezren pusztultak el. 9Krisztus* türelmét se tegyük próbára,

mint azok közül némelyek, és ezért kígyók pusztították el őket. 10Ne elége-

detlenkedjetek, ahogyan azok közül némelyek, akiket ezért megölt a

pusztító angyal.

11Mindezek azért történtek, hogy tanuljunk a példájukból! Azért írták le,

hogy figyelmeztessenek bennünket, akik ennek a korszaknak a végén élünk.

12Azért aki azt gondolja, hogy ő biztosan áll, vigyázzon, nehogy elessen!

13Eddig még csak olyan próbatétel ért benneteket, ami minden más embert is

előbb-utóbb elér. Isten azonban hűséges, nem fogja megengedni, hogy túl

nehéz megpróbáltatás érjen benneteket. Sőt, amikor a próbatétel kellős

közepén vagytok, utat nyit nektek, hogy kiszabaduljatok belőle. Így ki

fogjátok bírni a megpróbáltatást.

14Ezért, kedveseim, mindenképpen kerüljétek el a hamis istenek imádatát

és a nekik szentelt bálványok* tiszteletét! 15Úgy szólok hozzátok, mint

értelmes emberekhez, gondoljátok meg jól, amit mondok! 16Az „áldás-

pohár”*, amelynél áldást mondunk, vajon nem azt jelenti-e, hogy

közösségben vagyunk Krisztussal és az Ő vérével, vagyis a halálával? A

kenyér pedig, amelyből együtt eszünk, vajon nem azt jelenti-e, hogy a

Krisztus „Testének” részei vagyunk? 17Csak egyetlen kenyér van előttünk

ilyenkor, mi pedig sokan vagyunk. Mégis egyetlen „Testet” alkotunk sokan,

mert valamennyien abból az egyetlen kenyérből veszünk egy-egy darabot.

10:1 felhő Az a felhő-oszlop, amely kivezette Izrael népét Egyiptomból, a Vörös-tengeren keresztül. Lásd 2Móz 13:20–22 és 14:19–20. 10:2 bemerítkeztek Itt valószínűleg azt jelenti, hogy ami Izrael népével történt, amikor Mózes vezetésével kijöttek Egyiptomból, az hasonló ahhoz, amikor egy hívő bemerítkezik Jézus Krisztusba. Lásd a Szójegyzékben. 10:7 idézet: 2Móz 32:6.

10:9 Krisztus Egyes kéziratokban ehelyett az „Úr” szerepel. 10:16 áldás-pohár Azt a pohár bort jelenti, amelyből isznak a Jézus Krisztusban hívők az Úrvacsora során, amikor hálát adnak Istennek.

269

1 KORINTHUSIAKHOZ 10:18–11:3

18Gondoljatok csak Izrael népére! Amikor ők az áldozati állatok* húsából

esznek, közösségben vannak az áldozati oltárral, igaz? 19Ezzel nem azt

akarom mondani, hogy a hamis isteneknek és a bálványoknak* áldozott hús

valami fontos dolog lenne. Azt sem gondolom, hogy a bálványok egyáltalán

fontosak lennének. 20Dehogyis! Azt mondom, hogy amit az emberek a bál-

ványoknak áldoznak, azt valójában gonosz szellemeknek* adják, és nem

Istennek. Én azonban nem akarom, hogy a gonosz szellemekhez bármi

közötök legyen. 21Nem tehetitek meg, hogy az Úr poharából is isztok, meg a

gonosz szellemek poharából is. Nem ehettek az Úr asztalának ételéből is,

meg a gonosz szellemek asztalának ételéből is. 22Vagy magunkra akarjuk

haragítani az Urat*? Erősebbek vagyunk, mint ő?

Isten dicsőségére élj a szabadságoddal!

23„Mindent szabad nekem” — mondjátok. „De nem minden használ” —

válaszolom erre. Igen, minden szabad, de nem minden segít a többieknek,

vagy erősíti meg őket. 24Ne a saját érdekeiteket tartsátok szem előtt! Inkább egymásnak segítsetek, és a másik javát keressétek!

2 5 Minden fajta húst megehettek, amit a boltokban árulnak. Ne

kérdezzétek, honnan származik! Nyugodtan megehetitek, nem kell

aggódnotok, 26„mert az Úré az egész Föld és minden, ami rajta van.”*

27Ha tehát egy hitetlen ember vendégségbe hív benneteket, és el akartok

hozzá menni, mindent megehettek, amivel megkínál. Ne kérdezzétek,

honnan származik, és ne aggódjatok amiatt, hogy szabad-e megennetek.

28De ha valaki azt mondja a vendégségben: „Ezt az ételt egy bálványnak*,

vagyis egy hamis istennek áldozták*”, akkor ne egyetek belőle! Miért ne?

Hogy ne okozzatok kárt annak a hitében, aki figyelmeztetett, hogy azt az

ételt bálványoknak áldozták. Hiszen az az ember úgy gondolhatja, hogy az

ilyen ételt nem szabad megenni. 29Nem arról beszélek, hogy te mit tartasz

jónak, vagy rossznak, hanem arról, hogy az a másik ember rossznak tartja,

ha mégis megeszed. Csak emiatt mondom, hogy ne edd meg. Mert

egyébként nem kellene törődni vele, hogy az a másik mit gondol. 30Hiszen

én mindig hálát adok Istennek, amikor eszem. Ha pedig hálaadással eszem

valamit, akkor ne hibáztasson érte senki!

31Tehát akár esztek, akár isztok, vagy bármit tesztek, mindent Isten

dicsőségére tegyetek! 32De ne tegyetek semmi olyat, ami akár a zsidókat,

akár a nem zsidókat, vagy az Isten gyülekezetét bűnre vinné! 33Én is erre

törekszem. Mindenkinek igyekszem a tetszését megnyerni, és nem azzal

törődök, ami nekem, hanem azzal, ami másoknak jó. Mert azt akarom, hogy

mindannyian megmeneküljenek.

111Kövessétek tehát a példámat, amint én is a Krisztustkövetem!

Hatalom alatt

2Dicsérlek benneteket, hogy minden dologban emlékeztek rám, és

hűségesen követitek mindazt, amire tanítottalak benneteket. 3Azt akarom

azonban, hogy értsétek meg: Krisztus a „feje”, vagyis a hatalommal

10:18 áldozati állatok Olyan állatok, amelyeket levágtak, és az oltáron Istennek áldoztak fel.

10:22 magunkra… Urat Lásd 5Móz 32:16. 17. 10:26 idézet: Zsolt 24:1; 50:12; 89:12.

1 KORINTHUSIAKHOZ 11:4–24

270

felruházott felettese minden férfinak. Hasonlóképpen a nő „feje” a férfi*.

Krisztusnak pedig az Atya-Isten a „feje”. 4Ezért minden férfi, aki befedett

fejjel imádkozik vagy prófétál*, szégyent hoz arra, aki az ő „feje”. 5De ha egy nő imádkozik vagy prófétál, akkor be kell takarnia a fejét valamivel,

különben szégyent hoz arra, aki a „feje”. Hiszen, ha nem fedi be a fejét, az

olyan, mintha kopaszra nyírták volna! 6Mert ha valamelyik nő nem takarja

be a fejét, akkor akár le is nyírathatja a haját. De ha szégyen lenne a számára kopaszra nyírt fejjel járni, akkor inkább takarja be a fejét! 7A férfinak

azonban nem illő, hogy befedje a fejét (a gyülekezetben). Miért? Mert a férfit Isten úgy teremtette, hogy őrá hasonlítson, és dicsőségét tükrözze. Ehhez

hasonlóan a feleség is a férje dicsőségét tükrözi. 8Mert nem a férfi származik az asszonyból, hanem az asszony a férfiból. 9Nem a férfit teremtette Isten az asszonyért, hanem az asszonyt a férfiért. 10Ezért szükséges, hogy a nő takarja be a fejét valamivel, és így jelezze, hogy valakinek a hatalma és védelme alatt áll.* Ez szükséges az angyalok miatt is.

11Az Úr uralma alatt azonban az asszony is fontos a férfi számára, és a férfi is az asszony számára. Egyik sem független a másiktól. 12Mert igaz, hogy az

(első) asszony az (első) férfiból származik, de a férfiakat meg az asszonyok szülik. Végső soron azonban minden Istentől származik.

13Döntsétek el magatok, illik-e, hogy egy nő úgy imádkozzon Istenhez,

hogy a feje nincs betakarva semmivel? 14Vagy nem arra tanít benneteket a

természet is, hogy szégyen az, ha egy férfi hosszú hajat visel, 15ugyanakkor

pedig a nőnek dísze a hosszú haja? Hiszen ez a természet-adta fátyol a fején!

16Ha valaki ebben a dologban vitatkozni akar, tudja meg, hogy a vitatkozás

sem nekünk, sem az Isten gyülekezeteinek nem szokásunk.

Az Új Szövetség megerősítése

17A következő dologban, amiben most rendelkezem, nem tudlak

benneteket megdicsérni. Mert amikor összejöttök, annak több a kára, mint a

haszna! 18Először is, úgy hallom, hogy még ilyenkor is csoportokra váltok

szét. Azt hiszem, ez valóban így is van. 19Az ugyanis elkerülhetetlen, hogy

csoportok és véleménykülönbségek legyenek köztetek. Ez azért is szükséges,

hogy mindenki előtt megmutatkozzon, kik azok, akik nem vesznek részt a

pártoskodásban. 20Amikor tehát összegyűltök, valójában nem is az

Úrvacsorában* vesztek részt, 21hiszen amikor leültök enni, mindegyikőtök a

saját ételét eszi, amit otthonról hozott. Így azután az egyik éhes marad, a

másik pedig lerészegedik. 22Hát nincs saját otthonotok, hogy ott egyetek és

igyatok? Vagy talán nem becsülitek semmire Isten gyülekezetét, és meg

akarjátok szégyeníteni a szegényeket? Mit mondjak erre? Megdicsérjelek

benneteket? Ezért biztosan nem!

23Mert én közvetlenül magától az Úrtól kaptam erről tanítást, és titeket is

erre tanítottalak! Ez pedig a következő: az Úr Jézus azon az éjszakán, amikor elárulták, kezébe vette a kenyeret, 24áldást mondott, szétosztotta, majd ezt

11:3 a nő „feje” a férfi Azt is jelentheti: az asszony „feje” a férje. 11:10 a nő … alatt áll Szó szerint: „a nő feje legyen fennhatóság alatt”. Ez úgy is fordítható, hogy „tegye meg, ami ahhoz kell, hogy az embereket ne vezesse félre azzal, hogy a fejét nem fedi be semmivel.” 11:20 Úrva-

csora Különleges jelentőségű étkezés. Jézus maga mondta a tanítványainak, hogy ilyen módon emlékezzenek az ő halálára. Lásd Lk 22:14–20.

271

1 KORINTHUSIAKHOZ 11:25–12:11

mondta: „Ez a testem, amelyet értetek adok. Ti is ugyanezt tegyétek, és így

emlékezzetek rám!” 25Ugyanígy, a vacsora után felemelte a borral teli

poharat, és ezt mondta: „Ez a pohár bor az Új Szövetség* Isten és népe

között. Ez az Új Szövetség az én vérem (halálom) által lesz érvényes. Amikor ebből isztok, mindig rám emlékezzetek!” 26Így tehát, amikor ezt teszitek —

esztek ebből a kenyérből és isztok ebből a borból — akkor valójában kihirde-

titek, hogy az Úr Jézus meghalt. Ezt pedig mindaddig tegyétek, amíg az Úr

vissza nem jön!

27Aki tehát nem úgy eszik a kenyérből, vagy iszik az Úr poharából, ahogy

az méltó az Úrhoz, az vétkezik az Úr teste és vére (halála) ellen. 28Ezért mindenki vizsgálja meg magát, csak azután egyen abból a kenyérből és

igyon abból a pohár borból. 29Mert aki úgy eszi és issza, hogy nem becsüli

meg az Úr testét és annak jelentőségét, az ítéletet hoz magára. 30Ezért van

köztetek sok gyengélkedő és beteg, és sokan ezért haltak meg. 31Ha alaposan

megvizsgálnánk magunkat, akkor nem kellene ítélet alá kerülnünk, és

büntetést kapnunk. 32Amikor azonban az Úr ítél meg, akkor azért fegyelmez

bennünket, hogy megmutassa a helyes utat. Azért teszi ezt, hogy ne kelljen

véglegesen elítélnie bennünket a hitetlen emberekkel együtt.

33Ezért testvéreim, ha összejöttök, hogy az Úrvacsorában részt vegyetek,

várjátok meg egymást! 34Ha valaki olyan éhes, hogy nem tud a többiekre

várni, az előbb egyen otthon, hogy ne ítélet származzon abból, ha

összejöttök! A többi kérdéseteket majd akkor beszéljük meg, amikor meglá-

togatlak titeket.

A Szent Szellem ajándékai

121Testvéreim, ami a szellemi ajándékokat illeti, nem akarom, hogy tu-

datlanságban maradjatok. 2Emlékezzetek vissza! Mielőtt hívőkké*

lettetek, a néma bálványok* befolyásoltak és vezettek benneteket. Ti pedig

imádtátok azokat. 3Ezért, tudjátok meg, hogy aki Isten Szelleme által szól, az soha nem mondja, hogy „Jézus legyen átkozott”. Ugyanakkor, senki sem

mondhatja: „Jézus az Úr”, csakis a Szent Szellem* segítségével.

4A szellemi ajándékok sokfélék, de mind ugyanattól a Szent Szellemtől*

származnak. 5A szolgálatok is különfélék, de ugyanazt az Urat szolgáljuk.

6Az Isten ereje is sok különböző módon nyilvánul meg az emberekben és az

emberek által. Mégis egy és ugyanaz az Isten, aki mindezeket a dolgokat

bennünk és közöttünk véghez viszi.

7Azonban, a Szent Szellem* mindenfajta működését azért kaptuk, hogy

ezzel a többieket szolgáljuk és segítsük. 8Az egyik embernek például a Szent

Szellem azt adja, hogy képes legyen bölcsen beszélni. A másiknak ugyanaz a

Szent Szellem természetfeletti ismeretet ad, amikor beszél. 9Megint másiknak

ugyanaz a Szent Szellem hitet ad, másnak meg a gyógyítás ajándékait. 10A

másik olyan erőt kap, amellyel csodákat tud tenni, megint másik a

prófétálás* képességét kapja, megint másik arra kap képességet, hogy

felismerje, és azonosítani tudja a szellemeket. Másik a nyelveken szólás

különféle fajtáit kapja, megint másik azt a képességet, hogy a nyelveken

szólást megértse és meg tudja magyarázni. 11Mindezeket azonban ugyanaz a

Szent Szellem cselekszi az embereken keresztül. Azonban a Szent Szellem a

saját belátása szerint adja az embereknek ezt, vagy azt a képességet.

1 KORINTHUSIAKHOZ 12:12–13:2

272

Krisztus „Teste”

12Az emberi test egységes egész, de sok részből áll. Ez a sok és sokféle

testrész együttesen mégis egyetlen test. Így van ez Krisztussal is. 13Mert

vannak közöttünk zsidók és nem zsidók, rabszolgák és szabad emberek is.

De ugyanaz a Szent Szellem* merített be* bennünket, hogy ezáltal egyetlen

„testté” egyesítsen. Ugyanazt a Szent Szellemet kaptuk, hogy igyunk belőle.

14Az emberi test sem egyetlen testrészből, hanem sokból áll. 15Ha például a

láb azt mondaná: „Mivel nem kéz vagyok, tehát nem is tartozom a testhez”,

attól még valójában a test része a láb is, igaz? 16Vagy, ha a fül azt mondaná:

„Mivel nem szem vagyok, nem is vagyok a test része” — akkor tényleg nem

tartozna a testhez? 17Ha az egész test csak egyetlen szem volna, akkor

semmit sem hallana! Ha az egész test csak a fülből állna, egyáltalán nem

érezné az illatokat! 18Isten azonban minden egyes testrészt beillesztett a

maga helyére a testben, és az egészet jól elrendezte — úgy, ahogyan neki

tetszett. 19Ha csak egyetlen testrész lenne, hol lenne akkor a test? 20Azonban nem egy testrészünk van, hanem sok — a test mégis egyetlen egységes egész.

21Így hát nem mondhatja a szem a kéznek: „Nincs rád szükségem!”, de a

fej sem mondhatja a lábnak: „Nem kellesz!”. 22Sőt, ellenkezőleg, éppen

azokra a részekre van a legnagyobb szükségünk, amelyeket gyengének és

kevésbé fontosnak tartunk. 23Testünknek azokat a részeit gondozzuk

nagyobb odafigyeléssel, amiket kevésbé értékeseknek tartunk. Különleges

figyelemmel törődünk azokkal a tagjainkkal, amiket mások nem látnak.

24Hiszen azoknak a testrészeknek, amik szem előtt vannak, nincs erre

szükségük. Isten úgy építette fel a testet, hogy a kevésre becsült tagnak

nagyobb megbecsülést adott. 25Azért tette ezt, hogy a test részei között ne

legyen ellenségeskedés, hanem a tagok kölcsönösen gondoskodjanak

egymásról. 26Ha valamelyik rész szenved, vele együtt szenved a test többi

része is. Ha valamelyik tag megbecsülésben részesül, a többi tag is vele

együtt örül.

27Tehát ti együttesen a Krisztus „Testét” alkotjátok. Egyenként pedig ennek

a „Testnek” tagjai vagytok: mindegyikőtöknek megvan a maga helye és

feladata ebben a „Testben”. 28Ennek megfelelően Isten elhelyezett és

beépített a gyülekezetbe* először apostolokat*, másodszor prófétákat*,

harmadszor tanítókat, azután olyanokat, akik Isten csodatévő erejével

szolgálnak, azután, akik a gyógyítás ajándékait kapták, meg azokat, akik a

többieket segítik, meg olyanokat, akik a vezetés ajándékával szolgálnak, és

olyanokat, akik a nyelveken szólás különféle fajtáit kapták ajándékul. 29De

mindannyian apostolok-e? Mindannyian próféták*? Vagy mind tanítók? Van

mindegyiknek csodatévő ereje? 30Mindenkiben működnek a gyógyítás

ajándékai? Beszélnek-e mindannyian nyelveken? Mind meg tudják

magyarázni a nyelveken szólást? 31Törekedjetek tehát a Szent Szellem*

értékesebb ajándékaira!

Az isteni szeretet

Most pedig megmutatom nektek a legjobb utat, az isteni szeretet útját.

131Ha képes vagyok emberek vagy angyalok nyelvén beszélni, de isteni

szeretet nincs bennem, olyan leszek mint egy csendülő cintányér vagy

zörgő cimbalom. 2Ha megkaptam a prófétálás* ajándékát, ha értek minden

273

1 KORINTHUSIAKHOZ 13:3–14:9

titkos igazságot, ha minden tudás a birtokomban van, ha olyan erős hitem

van is, hogy hegyeket mozdítok el vele — de nincs bennem isteni szeretet, az

egész nem ér semmit! 3Ha minden vagyonomat elosztom a szegények

között, ha a testemet feláldozom, hogy elégessék — de isteni szeretet nincs

bennem, semmit nem érek el vele.

4Az isteni szeretet türelmes és jóságos. Ez a szeretet nem féltékeny, nem

irigy, nem dicsekszik, nem büszke, 5nem viselkedik gorombán, nem önző,

nem gurul méregbe, nem tartja számon, ha valaki rosszat tesz, 6nem örül a

gonoszságnak, de együtt örül a többiekkel az igazságnak. 7Az isteni szeretet

mindent eltűr, mindig hisz, mindig remél, mindenben kitart.

8Ez a szeretet soha nem múlik el. Elmúlik a prófétálás*, elmúlik a

nyelveken szólás, elmúlik minden tudás. 9Mert töredékesek az ismereteink

és a prófétálásunk is. 10Amikor azonban eljön a tökéletes, a töredékes dolgok elmúlnak.

11Amikor gyerek voltam, úgy beszéltem, mint a gyerekek, úgy gondolkod-

tam, mint a gyerekek. De mikor felnőttem, elhagytam a gyerekes dolgokat.

12Mi is hasonlóképpen vagyunk: most csak úgy látjuk a valóságot, mintha

egy homályos tükörben néznénk. De amikor a teljesség eljön, mindent

szemtől-szembe fogunk látni. Most mindent csak töredékesen ismerek és

értek, de akkor majd olyan tökéletesen fogok ismerni és érteni mindent,

ahogy Isten engem ismer. 13Addig pedig megmarad ez a három: a hit, a

remény, és a szeretet. Ezek közül azonban az isteni szeretet a legnagyobb.

A szellemi ajándékokat a gyülekezet építésére használjátok!

141Minden erőtökkel azon igyekezzetek, hogy ez az isteni szeretet éljen

és működjön bennetek! Teljes szívvel kívánjátok a Szent Szellem*

ajándékait, leginkább azt, hogy prófétáljatok! 2Mert aki a nyelveken szólás

ajándékát használja, nem emberekhez beszél, hanem Istenhez. Hiszen senki

sem érti, mit mond, amikor a Szent Szellem által titkokról beszél. 3De aki

prófétál*, az emberekhez szól: olyan dolgokat mond, amik az ő épülésükre,

bátorításukra és megerősítésükre szolgálnak. 4Aki a nyelveken szólás

ajándékát használja, szellemileg erősíti és építi saját magát. Aki azonban a

prófétálás ajándékával szolgál, az a gyülekezetet építi. 5Szeretném, ha min-

degyikőtöknél működne a nyelveken szólás ajándéka. De még jobb lenne, ha

prófétálnátok*. Hasznosabb annak a szolgálata, aki prófétál, mint aki

nyelveken szól. Kivéve, ha az, aki a nyelveken szólás ajándékával szolgál,

egyúttal meg is tudja magyarázni, amit mondott, hogy ezáltal az egész gyü-

lekezetnek hasznára legyen.

6Így tehát testvéreim, ha elmegyek hozzátok, és nyelveken szólok, használ-

e az nektek valamit? Nyilván nem! Csak azzal használhatok nektek, ha isteni

kijelentéssel, ismerettel, prófétálással*, vagy tanítással szólok hozzátok.

7Hiszen így van ez még az élettelen hangszerekkel is. Mondjuk fuvolán,

vagy valamilyen húros hangszeren játszik valaki. De ha a hangszerek nem

adnak tiszta és érthető hangokat, akkor senki nem fogja felismerni, milyen

éneket akarnak kísérni vele. 8Vagy gondoljatok a csatára: ha a trombita nem

ad jól hallható és világosan felismerhető jelet, akkor a katonák nem értik

meg, hogy itt az ideje felkészülni a harcra. 9Így van ez veletek is: ha a

nyelveken szólás ajándékát használva beszéltek, hogyan fogják a hallgatók

1 KORINTHUSIAKHOZ 14:10–26

274

megérteni, mit mondotok? Csak a levegőbe fogtok beszélni. 10Milyen sokféle

nyelv van a világon, és mindegyik érthető jelentést hordoz. 11Mégis, ha

éppen azt a bizonyos nyelvet nem ismerem, idegen leszek annak a számára,

aki azon a nyelven szól hozzám. Ugyanígy, ő is idegen lesz a számomra.

12Ugyanez érvényes rátok is. Nagyon akarjátok a Szent Szellem* ajándékait.

Akkor viszont azon igyekezzetek, hogy elsősorban a gyülekezet építésére,

megerősítésére szolgáló ajándékok működjenek közöttetek!

13Ebből következik, hogy aki a nyelveken szólás ajándékát használja,

imádkozzon érte, hogy meg is tudja magyarázni, amit mondott! 14Ha

ugyanis nyelveken imádkozom, a szellemem ugyan imádkozik, de az

értelmem nem vesz részt benne. 15Akkor mit tegyek? Imádkozom a szelle-

memmel is, de az értelmemmel is. Dicséretet énekelek a szellememmel is, de

énekelni fogok az értelmemmel is. 16Máskülönben, ha te csak szellemeddel

mondasz áldást, vagyis a nyelveken szólás ajándékát használod, hogyan

mondhatja rá a másik ember, hogy „Ámen”*? Hiszen egyáltalán nem is érti,

mit mondasz! 17Te ugyan szépen adsz hálát, de ez a másiknak szellemileg

nem használ semmit.

18Hálát adok Istennek, hogy a nyelveken szólás ajándéka bennem jobban

működik, mint bárkinél közületek. 19Mégis, ha a gyülekezetben vagyok,

inkább akarok valamelyik érthető nyelven öt szót mondani, hogy ezáltal is

tanítsalak benneteket, mint tízezer szót a nyelveken szólás ajándékával, amit senki nem ért.

20Testvéreim, a gondolkodásotok ne legyen gyerekes, hanem felnőtthöz

méltó. Csak a gonoszságban legyetek olyanok, mint a csecsemők! 21Mert ez

van az Írásban*:

„Olyan emberek által fogok ehhez a néphez szólni,

akik más nyelveken beszélnek,

és idegenek szájával fogok beszélni népemhez,

de még úgy sem hallgatnak rám.”

Ézs 28:11–12

Mondja az Úr.

22Ezért a nyelveken szólás ajándéka a hitetlenek számára bizonyíték, nem a

hívőknek* szól. A prófétálás* azonban nem a hitetleneknek szól, hanem a

hívőknek. 23Gondoljátok meg: az egész gyülekezet összejön, és ti mind

egyszerre beszéltek a nyelveken szólás ajándékát használva. Ha ekkor valaki

bejön közétek, aki nem tartozik hozzátok, vagy hitetlen, biztosan azt fogja

hinni, hogy mind őrültek vagytok. 24De képzeljétek csak el: a gyülekezetben

mind prófétáltok, és akkor jön be közétek egy idegen, vagy hitetlen ember. Az ott elhangzó próféciák megmutatják a bűneit, és meggyőzik azt az idegent,

hogy bűnös. 25Így azután, mivel a szíve titkai kiderülnek, az az idegen leesik a földre, imádja Istent, és azt fogja mondani: „Bizony, Isten itt van közöttetek!”

Összejöveteleitek célja: a gyülekezet épülése

26Összefoglalva tehát ezeket javasolom, testvéreim: amikor összejöttök,

mindegyikőtök hozzon valamit. Az egyik énekeljen egy zsoltárt, a másik

14:21 Írásban Szó szerint: „Törvényben” — itt ugyanaz az értelme, mint általában az „Írás”

szónak — vagyis a Biblia első részét, az Ó-Testamentumot jelenti.

275

1 KORINTHUSIAKHOZ 14:27–15:9

tanítson, a harmadik mondja el, amit Isten kijelentett neki, más valaki

szolgáljon a nyelvek ajándékával, a másik magyarázza meg — de

mindenkinek az legyen a célja, hogy szellemileg erősítse és építse a gyüleke-

zetet! 27Ha a nyelvek ajándékával akarnak szólni a testvérek, ketten vagy

legfeljebb hárman beszéljenek. De csak egyik a másik után, valaki pedig

magyarázza meg! 28Ha nincs senki, aki meg tudná magyarázni, akkor a

nyelveken szóló ne beszéljen a gyülekezet előtt, hanem hallgasson: csak

magában és Istennek mondja el!

29Két, vagy három testvér beszélhet a prófétálás* ajándékával. De amit

egyikük mond, azt a többi vizsgálja és ítélje meg! 30Lehet, hogy miközben az

egyikük beszél, valaki más is kap Istentől üzenetet. Ekkor az, aki éppen

beszél, hallgasson el, és engedje szólni a másikat! 31Mert valamennyien pró-

fétálhattok, de csak egyik a másik után. Így mindenki tanulhat, és bátorítást kaphat belőle. 32A próféták szellemei ugyanis engedelmeskednek a

prófétáknak. 33Hiszen Isten nem a rendetlenség, hanem a békesség Istene.

34Mint Isten népének minden gyülekezetében, úgy nálatok is, az összejöve-

teleken az asszonyok maradjanak csendben, és ne beszéljenek! Maradjanak

meg az engedelmességben, amint azt a Mózes Törvénye* is mondja. 35Ha

pedig valamit meg akarnak érteni, azt otthon kérdezzék meg a férjüktől,

mert szégyenletes dolog, ha az asszony a gyülekezet összejövetelén beszél.

36Vajon, Isten üzenete tőletek eredt, vagy egyedül csak hozzátok jutott el?

37Ha valaki azt gondolja magáról, hogy ő próféta*, vagy szellemi ember,

akkor fel kell ismernie, hogy amit nektek írok, az az Úr parancsa! 38Ha ezt

nem ismeri el, akkor őt sem fogja az Úr elismerni.

39Tehát, testvéreim, teljes szívvel kívánjátok, hogy a prófétálás* ajándéka

működjön bennetek, de ne tiltsátok el a nyelveken szólás ajándékát se!

40Azonban minden a megfelelő módon és szép rendben történjen közöttetek!

Örömhír Krisztusról

151Emlékeztetlek benneteket testvéreim arra az örömhírre*, amelyet

tőlem hallottatok, és amelyet ti is elfogadtatok. Ez a hitetek alapja, 2és

ezen keresztül fogtok megmenekülni. De csak, ha hűségesek maradtok

ahhoz az üzenethez, amit én mondtam nektek. Ha nem, akkor hiába

lettetek hívőkké.

3Elsősorban azt az üzenetet adtam át nektek, amit én is kaptam.

Elmondtam nektek a legfontosabbat: hogy Krisztus a mi bűneink miatt halt

meg, pontosan úgy, ahogy meg van írva*. 4Ezután eltemették, de a harmadik

napon feltámadt, pontosan az Írások szerint. 5Feltámadása után láthatóan

megjelent Kéfásnak*, azután a tizenkét apostolnak*, 6azután egy alkalommal

több, mint ötszáz testvér szeme láttára, amikor ők együtt voltak. Közülük a

legtöbben még most is élnek, bár néhányan már meghaltak. 7Megjelent

Jakabnak is, majd ismét az apostoloknak. 8Végül nekem is láthatóan

megjelent Jézus — nekem, aki olyan vagyok, mint aki túl későn született.

9Mert én vagyok a legkisebb az apostolok* között. Sőt, nem is vagyok

méltó, hogy apostolnak nevezzenek, mert üldöztem* Isten gyülekezetét.

15:5 Kéfás Péter apostol neve arám nyelven.

1 KORINTHUSIAKHOZ 15:10–29

276

10Isten kegyelme* által mégis azzá lettem, aki vagyok. Elmondhatom, hogy

irántam való kegyelmét nem pocsékoltam el, sőt, sokkal többet dolgoztam,

mint a többi apostolok. Valójában nem is én tettem mindezt, hanem Istennek

velem lévő kegyelme. 11De nem is az a fontos, hogy tőlem, vagy más aposto-

loktól hallottátok az örömhírt* — hiszen mindannyian ugyanazt az örömhírt

mondjuk — és ez az, amit ti hittel befogadtatok.

Fel fogunk támadni!

12Krisztust úgy mutattuk be nektek, mint aki feltámadt a halottak közül.

Akkor hogyan mondhatják közületek néhányan, hogy a halottak soha nem

fognak feltámadni?! 13Hiszen ha a halottak valóban nem támadnak fel, akkor

Krisztus sem támadt volna fel. 14De ha Krisztus tényleg nem támadt volna

fel, akkor nincs semmi értelme annak az üzenetnek sem, amit nektek

mondtunk. Sőt, akkor a ti hiteteknek se lenne semmi értelme! 15Ráadásul,

Istennel kapcsolatban is hazudtunk volna. Miért? Mert azt mondtuk, hogy

feltámasztotta Krisztust. Pedig, ha úgy van, ahogy egyesek mondják, hogy a

halottak soha nem támadnak fel, akkor mi is hazugok lennénk. 16Mert ha a

halottak tényleg soha nem támadnak fel, akkor Krisztus sem támadt fel. 17Ha

pedig Krisztus valóban nem támadt fel, akkor semmit sem ér a hitetek, és

még mindig a bűneitekben éltek. 18Ezen felül még azok a testvérek is végleg

elvesztek volna, akik eddig a Krisztusban való hitben haltak meg. 19Ha

Krisztusban való reménységünk csak erre a földi életre lenne érvényes,

akkor minden embernél szánalmasabbak vagyunk.

20De az igazság az, hogy Krisztus valóban feltámadt a halottak közül! Ő

támadt fel legelőször azok közül, akik hitben haltak meg. 21A halál amiatt éri el az embereket, amit egy ember (Ádám) tett. De a halálból való feltámadás is egy ember (Jézus Krisztus) miatt történik. 22Mert ahogyan Ádám után minden ember meghal, amiatt, amit Ádám tett — ugyanúgy Krisztus által is minden

ember fel fog támadni, amiatt, amit Krisztus tett. 23Mindenki a maga idejében támad fel. Legelsőként Krisztus, azután az ő visszajövetelekor következnek

azok, akik hozzá tartoznak. 24Végül a befejezés, amikor Krisztus minden más

uralkodót megfoszt a hatalmától: mindenkit, akinek hatalma és ereje van, és

véget vet az uralmuknak. Azután átadja az uralkodást az Atya-Istennek.

25Mert Krisztusnak addig kell uralkodnia, míg az Atya-Isten az összes

ellenséget Krisztus uralma alá* nem kényszeríti. 26A Halál lesz az utolsó

ellenség, aki erre a sorsra jut. 27Mert az Írás* azt mondja: „Isten mindent az ő

lába alá vetett”*. Amikor azt mondja, hogy „mindent a lába alá vetett”, ez

természetesen azt jelenti, hogy az Atya-Isten kivételével. Hiszen az Atya-

Isten maga viszi ezt véghez! 28Amikor már minden és mindenki Krisztus

uralma alatt lesz, akkor maga a Fiú (Jézus Krisztus) is aláveti magát az Atya-Isten uralmának. Igen, az Atya mindent a Fiú uralma alá helyez. Végül pedig

maga a Fiú is az Atya uralma alá kerül — így azután az Atya-Isten

tökéletesen uralkodni fog minden és mindenki felett.

29Egyébként pedig, mit csinálnak azok, akik a halottakért merítkeznek be*?

Ha a halottak egyáltalán nem támadnak fel, akkor ezek az emberek miért

merítkeztek be értük?

15:25 uralma alá Szó szerint: „lába alá”. 15:27 idézet: Zsolt 8:7.

277

1 KORINTHUSIAKHOZ 15:30–51

30Mi is miért nézünk szembe állandóan a veszélyekkel? 31Naponta halálos

veszélyben élek, és kész vagyok a halálra. Esküszöm, testvéreim, ez olyan

igaz, mint a veletek való dicsekvésem Urunk, a Krisztus Jézus által. 32Ha

csak emberi módon küzdöttem a „vadállatokkal” Efezusban, annak mi

értelme lett volna? Ha a halottak soha nem támadnak fel, akkor igaza van

annak, aki azt mondja: „együnk és igyunk, mert holnap úgyis meghalunk!”*

33Ne engedjétek magatokat becsapni! „A rossz társaság elrontja a jellemes

embert is!” 34Térjetek észre végre, és ne vétkezzetek többé! Mert vannak

közöttetek, akik nem is ismerik Istent igazán — azért mondom ezt, hogy el-

szégyelljék magukat!

Milyen lesz a testünk?

35De azt kérdezhetné valaki: „Hogyan támadnak fel a halottak? Milyen

testben jönnek vissza az életbe?” 36Ezek ostoba kérdések! Gondolj arra,

mikor elveted a vetőmagot: csak akkor fog kihajtani, ha előbb már „meghalt”

a földben. 37Az a mag, amit elvetsz, nem is hasonlít a kifejlett növényre

(például búzára, vagy valami másra). 38Isten azonban felnöveszti, és arra a

mintára formálja, amelyet annak a bizonyos növénynek tervezett. Minden

egyes fajnak a saját alakját adja. 39Az élőlények különböző csoportjainak a

teste és formája is különböző. Más az emberi test, más a négylábú állatok

teste, megint más a madaraké, vagy a halaké. 40Azután, ott vannak az

égitestek: egészen mások, mint a földi élőlények. Bizony, nagy különbség

van az égitestek szépsége és a földi élőlények szépsége között! 41Még az

égitestek sem egyformák: más a Nap ragyogása, és a Hold fényessége,

megint másféle a csillagok fénye. Sőt, még a csillagok fénye sem egyforma.

42Így van ez a halottak feltámadásával is. Az emberi test, amit „elvetünk”

a földbe, romlandó, és el is pusztul. Az a test, viszont, ami feltámad, nem

romlik meg soha: elpusztíthatatlan! 43Amikor eltemetjük a holttestet, az

egyáltalán nem szép látvány. De mikor feltámad, dicsőséges lesz! Amikor

eltemetjük, semmi erő nincs benne már. Amikor feltámad, telve lesz erővel!

44Amikor eltemetjük, közönséges emberi testet temetünk el. Amikor

feltámad, az már szellemi test lesz!

Igen, ahogyan van hús-vér emberi test, van szellemi test is. 45Erről beszél

az Írás*: „Az első ember, Ádám, élő lélekké lett”*. Az utolsó „Ádám” (Jézus Krisztus) azonban életet adó szellem. 46De nem ez a szellemi ember jött először, hanem a lelki, vagyis a természetes ember. Csak azután jött a

szellemi ember. 47Az első ember (Ádám) a földből származik, hiszen Isten a földből formálta. A második ember (Jézus Krisztus) a Mennyből jött.

48Amilyen volt az első, a földből való ember, olyanok a többi földi emberek

is. Viszont, amilyen az a Mennyből való ember, olyanok a többiek is, akik

szintén a Mennyből származnak. 49Ahogyan hasonlítunk az első földi

emberre, úgy fogunk hasonlítani arra a mennyei emberre is.

50Ezt azért mondom, testvéreim, mert ezzel a földi hús-vér testünkkel nem

vehetünk részt Isten Királyságában*. Hiszen az, ami el fog pusztulni, nem

vehet részt abban, ami örökkévaló. 51De figyeljetek, elárulok nektek egy

titkot: nem fogunk mindannyian meghalni, de mindannyian át fogunk

15:32 idézet: Ézs 22:13; 56:12. 15:45 idézet: 1Móz 2:7.

1 KORINTHUSIAKHOZ 15:52–16:12

278

változni. 52Ez nagyon hirtelen fog történni, egy szempillantás alatt, az utolsó trombita hangjára. Igen, felhangzik a trombitaszó, és azok, akik hitben haltak meg, feltámadnak a romlástól mentes örök életre. Mi pedig, akik akkor még

élünk, át fogunk változni. 53Ez a mostani testünk romlandó, ezért feltétlenül szükséges, hogy átváltozzon olyan testté, amely már mentes a romlástól.

Mostani testünk halandó, ezért át kell változzon halhatatlan testté. 54Amikor ez majd megtörténik: a romlandó és halandó test átváltozik romlástól mentes

és halhatatlan testté, akkor teljesedik be, amit az Írás* mond:

„A halál teljes és végleges vereséget szenvedett”

Ézs 25:8

55 „Halál, hová lett a győzelmed?

Halál, hová lett a fegyvered?”

Hós 13:14

56Ugyanis a halál fegyvere a bűn, a bűn erejét pedig a Törvény* adja. 57De hálát adunk Istennek, hogy Urunk, Jézus Krisztus által győztesekké tesz bennünket!

58Mivel ez így van, kedves testvéreim, legyetek szilárdak, hogy senki ne

tudjon kimozdítani benneteket a helyetekről! Mindig teljes erővel és

odaadással végezzétek az Úr munkáját! Hiszen jól tudjátok, hogy ez a

munka nem céltalan és eredménytelen.

Gyűjtés

161Most arról akarok nektek írni, hogyan gyűjtsetek pénzt az Isten

népének megsegítésére. Ti is úgy gyűjtsetek, mint ahogy a Galáciában

élő gyülekezeteknek mondtam! 2Minden hét első napján otthon tegyetek

félre annyi pénzt, amennyit erre tudtok szánni. Így gyűjtsétek össze, amit

tudtok, annak megfelelően, hogy mennyi a jövedelmetek. Tehát, ne akkor

kezdjetek gyűjteni, amikor hozzátok érkezem! 3Akkor majd kiválasztok

közületek néhány embert, hogy vigyék el az összegyűlt pénzt Jeruzsálembe.

Olyanokat fogok választani, akiket ti javasoltok, és ajánlólevelet is küldök

velük. 4Ha pedig olyan sok pénzt fogtok összegyűjteni, akkor magam is

elmegyek, és ezek az emberek elkísérnek.

Pál tervei

5Az a tervem, hogy előbb átutazom Macedónián*, és utána megyek

hozzátok. Mert az biztos, hogy Macedónián átutazom. 6Nálatok azonban ott

is szeretnék maradni egy ideig. Lehet, hogy a telet is nálatok töltöm. Azután majd elkísérhettek a további utamon. 7Most azért nem megyek hozzátok,

mert akkor átutazóban és csak rövid ideig láthatnálak benneteket. Azt

remélem ugyanis, hogy nálatok hosszabb időt tölthetek, ha az Úr is úgy

akarja. 8Azután Efezusba megyek, ahol Pünkösdig* maradok. 9Ott ugyanis,

nagy lehetőség nyílt meg a számomra, hogy az Úr munkáját hatékonyan

végezzem. Ugyanakkor sokan ellene vannak ennek.

10Ha Timóteus megérkezik hozzátok, legyen gondotok rá, hogy jól érezze

magát nálatok, mert az Úr munkáját végzi ő is, akárcsak én! 11Timóteust

senki se becsülje le, hanem segítsétek, és békességgel küldjétek hozzám, mert várom őt a többi testvérekkel együtt!

12Ami testvérünket, Apollóst illeti, nagyon kértem, hogy menjen el

hozzátok a testvérekkel együtt. Ő azonban most nem akart, de más

alkalommal el fog menni hozzátok.

279

1 KORINTHUSIAKHOZ 16:13–24

Pál búcsúszavai

13Éberen őrködjetek, szilárdan álljatok meg a hitben, viselkedjetek úgy,

mint bátor férfiakhoz illi k, legyetek erősek! 14Bármit tesztek, maradjatok

meg az isteni szeretetben! Mindent az isteni szeretet által tegyetek!

15Tudjátok, hogy Sztefanász és családja voltak az első hívők Akhájában*, és

hogy ők Isten népének szolgálatára szánták magukat. Ezért, kérlek titeket,

hogy 16ti is fogadjátok el az ilyen emberek vezetését, és engedelmeskedjetek

nekik — meg mindazoknak, akik velük együtt szolgálnak és dolgoznak az

Úr munkájában!

17Örülök, hogy Sztefanász, Fortunátusz és Akhaikosz megérkezett

hozzám, és kárpótoltak azért, hogy ti messze vagytok! 18Felüdítették a

szellememet, és a tiéteket is. Becsüljétek meg az ilyen embereket!

19Köszöntenek benneteket Ázsia tartományának* gyülekezetei! Sok

szeretettel köszönt benneteket az Úrban Akvila és Priszka, meg a gyülekezet,

amely az ő házuknál szokott összejönni. 20Köszöntenek benneteket a

testvérek mindannyian. Köszöntsétek egymást szent csókkal!

21Ezt a köszöntést én írom, a saját kezemmel: PÁL.

22Ha valaki nem szereti az Urat, legyen átkozott!

Marana tha!*

23Az Úr Jézus kegyelme* legyen veletek!

24Istentől származó szeretetem legyen veletek a Krisztus Jézusban!

16:22 Marana tha Arám kifejezés, azt jelenti: „Urunk, jöjj el!”

280

Pál második levele

a korinthusiakhoz

11Páltól és Timóteustól, aki testvérünk a Krisztusban. Én, Pál, a Krisztus

Jézus apostola* vagyok, mert Isten ezt így akarta.

Szól ez a levél Isten Korinthus városában élő gyülekezetének és Isten

népének egész Akhájában*.

2Atyánk, az Isten és Urunk, Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet* és

békességet!

Pál hálát ad Istennek

3Áldott legyen az Isten, Aki Urunknak, Jézus Krisztusnak Édesapja. Ő

olyan édesapa, aki tele van irgalommal. Olyan Isten, aki minden vigasztalás

forrása. 4Igen, ő vigasztal meg bennünket minden helyzetben, amikor bajok

vesznek körül, hogy mi is meg tudjunk vigasztalni másokat, amikor ők

vannak bajban, és nekik van rá szükségük. Ugyanazzal a vigasztalással

segítünk nekik, amivel Isten is megvigasztal bennünket. 5Mert amilyen

bőségesen kijut nekünk Krisztus szenvedéseiből, ugyanolyan bőséges vi-

gasztalást is kapunk Krisztus által. 6Ha bajok vesznek körül bennünket, az is a ti vigasztalásotokat és megmeneküléseteket szolgálja. Ha pedig vigasztalást kapunk, az is a ti javatokra szolgál, és nektek is vigasztalást jelent. Azért van ez így, hogy legyen erőtök türelmesen elviselni ugyanazokat a szenvedé-

seket, amelyek minket is érnek. 7Biztosak vagyunk benne, hogy mivel

társaink vagytok szenvedéseinkben, társaink lesztek a vigasztalásunkban is.

8Testvéreim, tudjatok róla, hogy Ázsiában* igen nagy bajokat és szenvedé-

seket kellett elviselnünk, amelyeket saját erőnkből nem tudtunk volna

kibírni. Akkora teher nehezedett ránk, hogy már teljesen feladtuk a reményt,

hogy ezt túléljük. 9Már felkészültünk rá, hogy meg kell halnunk. De ez is

csak azért történt, hogy többé ne magunkban bízzunk, hanem Istenben, aki

még a halottakat is feltámasztja. 10Ő pedig valóban megszabadított

bennünket a halálos veszedelemből! Sőt, újra és újra meg fog szabadítani.

Őbenne reménykedünk, hogy a jövőben is megszabadít bennünket, 11ha ti is

segíteni fogtok azzal, hogy imádkoztok értünk. Akkor azután sokan és sokfé-

leképpen fognak hálát adni Istennek értünk, és azért a kegyelemért, amit

nekünk adott.

Pál tervének változása

12Mert mi azzal dicsekszünk, hogy minden dologban tiszta szívvel, isteni

egyszerűséggel és őszinteséggel jártunk el. Nem emberi bölcsességgel,

hanem Isten kegyelmével* végeztük el, ami ránk volt bízva. A saját lelkiis-

meretünk is bizonyítja, hogy ez így igaz. Különösképpen érvényes ez arra,

281

2 KORINTHUSIAKHOZ 1:13–2:8

ahogyan közöttetek viselkedtünk. 13Mert amit nektek írtunk, abban nincs

semmi hátsó szándék. Ezért, ha elolvassátok, meg is érthetitek — és valóban

remélem, hogy teljesen meg is fogtok engem és a leveleimet érteni! 14Hiszen

vannak közöttetek, akik már meg is értettek minket, és felismerték, hogy

büszkék lehetnek ránk. Hasonlóan ahhoz, ahogyan mi is dicsekedni fogunk

veletek az Úr Jézus Napján.

15Ami engem illet, én mindig is biztos voltam ebben. Ezért határoztam el,

hogy először titeket látogatlak meg, hogy kétszeres áldást kapjatok. 16Azt

terveztem ugyanis, hogy tőletek Macedóniába*, onnan visszatérőben pedig

újra hozzátok megyek. Azután ti segítettetek volna továbbutazni Júdeába*.

17Ezt a tervemet azonban meg kellett változtatnom. Azt hiszitek, hogy meg-

gondolatlanul tettem? Vagy, hogy amit tervezek, emberi módon tervezem,

vagyis azt mondom „igen, igen”, de közben azt gondolom „nem, nem”?

18Amilyen biztos, hogy Isten megbízható, és amit mond, azt komolyan is

gondolja, olyan biztos, hogy amit nektek mondunk, az is megbízható. Ha azt

mondjuk, hogy „igen”, akkor az soha nem jelentheti azt, hogy „nem”! 19Mert

Isten Fia, Jézus Krisztus, akit nektek Szilvánusz, Timóteus és én

bemutattunk, ő sem olyan, hogy egyszerre jelentene „igen”-t és „nem”-et.

Jézus maga az isteni „IGEN!” 20Mert valahány ígérete van Istennek, az mind

Jézus Krisztus által vált „igen”-né! Ezért a végső „Ámen” is őáltala lesz meg.

Ez pedig rajtunk keresztül valósul meg, és Isten dicsőségére fog szolgálni.

21Mert Isten az, aki megerősít bennünket veletek együtt a Krisztusban. Ő az,

aki különleges módon megáldott*, 22és megjelölt bennünket, hogy látható

legyen: az övéi vagyunk. Ő adta szívünkbe a Szent Szellemet* is, aki maga a

biztosíték arra, hogy amit Isten megígért, azt mind meg is fogjuk kapni.

23Isten a tanúm rá, hogy csak azért nem mentem még vissza hozzátok

Korinthusba, hogy nehogy megbántsalak benneteket. 24Ez nem azt jelenti, hogy

uralkodni akarnánk rajtatok, vagy a hiteteken, amely valóban erős. Ellenkezőleg, munkatársaitok vagyunk, és azon fáradunk, hogy boldogok legyetek.

21Elhatároztam tehát, hogy amikor ismét meglátogatlak benneteket, nem

okozok nektek újabb fájdalmat és szomorúságot. 2Mert ha megszomorít-

lak benneteket, akkor engem ki vidámít meg? De ti fel tudtok engem vidítani

— éppen ti, akiket én szomorítottam meg! 3Azért is írtam nektek erről, hogy

amikor megérkezem, ne kelljen miattatok szomorkodnom. Hiszen éppen azt

várnám, hogy ti szerezzetek nekem örömet! Mert meg vagyok győződve

róla, hogy az én örömem a ti örömetek is. 4Amikor előző levelemet írtam,

sokat aggódtam miattatok. Igen, azt a levelet sírva írtam nektek, sok-sok szomorúsággal és fájdalommal. De nem azért, hogy nektek okozzak szomorúsá-

got, hanem azért, hogy megtudjátok, mennyire szeretlek benneteket.

Bocsássatok meg egymásnak!

5Ha pedig valaki közületek szomorúságot okozott, az nem engem bántott

meg, hanem titeket, mindnyájatokat. Ezt túlzás nélkül mondhatom. 6Így

tehát elég ennek az embernek az a büntetés, amit a többiektől kapott. 7Most

már inkább bocsássatok meg neki, és vigasztaljátok meg! Nehogy túlságosan

bánkódjon, és a nagy szomorúság megártson neki! 8Kérlek benneteket, most

1:21 megáldott Szó szerint: szent olajjal „felkent”, vagy „megkent”.

2 KORINTHUSIAKHOZ 2:9–3:6

282

inkább éreztessétek vele, hogy mégis szeretitek! 9Ezért írok most, hogy

lássam, vajon mindenben engedelmeskedtek-e? 10Akinek pedig ti megbo-

csáttok, annak én is. Mert ha volt egyáltalán mit megbocsátanom, akkor is a

ti érdeketekben bocsátottam meg, Krisztussal együtt. 11Igen, feltétlenül

szükséges, hogy így bocsássunk meg egymásnak, különben becsaphat

bennünket a Sátán*. Hiszen jól tudjuk, hogy mik a szándékai.

Pál tróászi aggodalmai

12Azért mentem Tróászba, hogy mindenkinek elmondjam a Krisztus

örömhírét*. Ott az Úr jó lehetőséget adott erre. 13Mégsem volt nyugalma a

szellememnek, mivel nem találkoztam Titusszal, aki a Krisztusban

testvérem. Ezért elbúcsúztam az ottani testvérektől, és továbbmentem

Macedóniába*.

Győzelem Krisztusban

14Hálás vagyok Istennek, Aki Krisztus uralma alatt mindig diadalmeneté-

ben vezet bennünket! Isten az, aki rajtunk keresztül mindenhol érzékelhető-

vé teszi az emberek számára, hogy ő kicsoda és milyen. Ez a felismerés pedig

úgy terjed, mint egy drága parfüm édes illata. 15Mert mi valóban olyanok

vagyunk, mint a Krisztustól Istenhez felszálló füstölőszer jó illata. Ezt pedig azok is érzik, akik a megmenekülés felé haladnak, és azok is, akik el fognak

veszni. 16Az utóbbiak ezt az illatot olyannak érzik, mint a halál bűzös

leheletét, amely a halál közelségét jelzi. Akik pedig a megmenekülés felé

sietnek, megelevenítő, felüdítő illatnak érzik, amely az életre vezet. De vajon ki alkalmas erre a feladatra? 17Mi azonban nem „üzletelünk” Isten

üzenetével, és nem arra használjuk, hogy a magunk hasznát keressük vele,

mint sokan mások teszik. Nem! Mi Krisztus uralma alatt és Isten jelenlétében

tiszta szívből mondjuk az igazságot mindenkinek. Hiszen bennünket maga

Isten bízott meg ezzel a feladattal.

Isten Új Szövetségének szolgái

31Azt gondoljátok, hogy ismét dicsekedni akarunk? Szükséges-e, hogy

ajánlóleveleket kérjünk valakitől hozzátok, vagy tőletek másokhoz?

2Nem! A mi „ajánlólevelünk” a szívünkbe van írva, és ezt minden ember

ismeri és olvassa. Bizony, ti magatok vagytok a mi ajánlólevelünk! 3Mert

nyilvánvaló, hogy a Krisztustól származó „levél” vagytok, amelyet általunk

küldött. De ezt a levelet nem tintával írták, hanem az élő Isten Szellemével*, és nem kőtáblára*, hanem az emberek szívébe.

4Azért merjük ezt mondani, mert Krisztus által teljes bizalmunk van

Istenben. 5Nem úgy értem ezt, hogy önmagunkban, a saját erőnkből képesek

lennénk bármi jót tenni. Ellenkezőleg, Isten az, aki képessé tesz bennünket

erre. 6Igen, ő tett alkalmassá minket arra, hogy az Új Szövetség* szolgái

legyünk. Az Új Szövetség nem írott Törvény*, hanem a Szent Szellemtől*

származik. Az írott Törvény ugyanis a halálba vezet, a Szent Szellem pedig

megelevenít.

3:3 kőtáblára Utalás a Törvényre, amelyet Isten adott Mózesnek, kőtáblákra írva. A 7. versben is.

Lásd 2Móz 24:12 és 25:16.

283

2 KORINTHUSIAKHOZ 3:7–4:6

Az Új Szövetség nagyobb dicsőséget hoz

7A Törvényt* kőbe vésett betűkkel rögzítették, és a halálba vezetett. Mégis

olyan dicsőséges volt a Törvény szolgálata, hogy Izrael népe rá se tudott

tekinteni Mózesre*, annyira ragyogott az arca Isten dicsőségétől! Pedig ez a

dicsőség hamarosan elmúlt! 8Akkor mennyivel dicsőségesebb a Szent

Szellem* szolgálata?! 9Dicsőséges dolog a Törvényt szolgálni, vagyis rábizo-

nyítani az emberekre bűneiket, és elítélni őket. De sokkal dicsőségesebb az a szolgálat, amely Isten számára elfogadhatóvá teszi az embereket! 10Annak a

régi szolgálatnak is volt bizonyos dicsősége. Ez azonban elhalványul, ha ösz-

szehasonlítjuk az új szolgálattal, amely sokkal dicsőségesebb. 11Az a régi

elmúlt, mégis dicsőséges volt. Mennyivel dicsőségesebb tehát az, ami örökké

megmarad!

12Mivel mi ebben reménykedünk, teljesen nyíltan és félelem nélkül

beszélünk. 13Nem olyanok vagyunk, mint Mózes*, aki eltakarta az arcát, hogy

Izrael népe ne láthassa. Nem akarta, hogy lássák, amikor az arcán ragyogó

dicsőség elhalványul, és végleg eltűnik. 14Izrael népének gondolkodásmódja

valóban elsötétült, ezért nem értenek meg sok mindent. Ráborult az a bizonyos

„takaró” a szívükre, és ott is maradt mind a mai napig. Ezért nem értik meg a zsidók az Írást*, amikor olvassák. Nem is csoda, hiszen az a „takaró” csak

akkor tűnik el, ha az Úrhoz fordulnak. 15Igen, mindmáig, amikor csak a zsidók Mózes Törvényét* olvassák, ez a „takaró” fedi be a szívüket, hogy ne érthessék meg. 16De amikor valaki megváltozik, és az Úrhoz fordul, az a „takaró”

eltűnik. 17Az Úr a Szellem. Ahol pedig az Úr Szelleme*, ott szabadság van. 18A mi tekintetünk azonban nincsen eltakarva. Ezért állandóan az Úr dicsőségét

tükrözzük vissza. Eközben pedig fokozatosan átváltozunk, és egyre jobban

hasonlítunk őhozzá. Igen, a dicsőségnek egyre magasabb szintjére jutunk, mert ezt az Úr viszi véghez, aki maga a Szellem.

Kincs a cserépedényben

41Isten, aki kegyelmet adott nekünk, ilyen szolgálatot bízott ránk. Ezért

nem veszítjük el a bátorságunkat, és nem adjuk fel! 2Elutasítjuk azokat a

szégyellnivaló dolgokat, amiket az emberek titkolnak. Nem ravaszkodunk,

és nem hamisítjuk meg Isten üzenetét. Ellenkezőleg, az igazságot mondjuk

és tesszük, mindenki előtt nyilvánvaló módon. Így mutatjuk meg az

embereknek, hogy kik vagyunk mi valójában Isten szemében. 3Az az

örömhír*, amit hirdetünk, mégis el van takarva, és érthetetlen egyes emberek

számára. De csak azoknak, akik a teljes pusztulás felé mennek. 4Ezek a

hitetlen emberek nem képesek megérteni, mert ennek a világnak az „istene”,

azaz a Sátán* elsötétítette a gondolkodásukat. Azért tette ezt, hogy azok ne

láthassák az örömhír fényét. Az örömhír pedig Krisztus dicsőségéről szól,

aki minden tekintetben olyan, mint maga Isten. 5Mert mi nem magunkról,

hanem Jézus Krisztusról beszélünk, és azt bizonyítjuk, hogy ő az Úr.

Magunkat pedig úgy tekintjük, mint a ti szolgáitokat, Jézus kedvéért. 6Isten

egyszer régen azt mondta: „Ragyogjon fel a fény a sötétségből!”* Ő gyújtott

világosságot a mi szívünkben is. Emiatt tudtuk felismerni és megismerni az

Isten dicsőségét Jézus Krisztusban, az ő személyében és jellemében.

4:6 idézet: 1Móz 1:3.

2 KORINTHUSIAKHOZ 4:7–5:10

284

7Az, hogy Jézust ismerjük, igen nagy kincs! Mégis „cserépkorsóban”,

vagyis emberi testünkben hordozzuk. Így azután teljesen nyilvánvaló, hogy

ez a rendkívül nagy erő Istentől származik, nem pedig tőlünk. 8Mindenfelől

bajok és nehézségek vesznek körül bennünket, mégsem szenvedünk

vereséget! Sokszor nem tudjuk, mit tegyünk, de mégsem esünk végleg

kétségbe! 9Üldöznek*, de Isten nem hagy el bennünket. Néha földre tipornak,

de nem tudnak egészen elpusztítani. 10Mindig testünkben hordozzuk Jézus

halálát, hogy az élete is láthatóvá legyen bennünk. 11Életünk folyamán

állandóan halálos veszélyeknek vagyunk kitéve Jézusért, hogy Jézus élete

látható legyen halandó testünkben. 12Ezért a halál bennünk végzi a

munkáját, az élet pedig bennetek.

13Az Írás* azt mondja: „Hittem, azért szóltam.”* Bennünk is a hitnek

ugyanaz a szelleme van. Mi is azért szólunk, mert hiszünk. 14Mert tudjuk,

hogy Isten, aki feltámasztotta az Úr Jézust a halálból, ugyanúgy bennünket is fel fog támasztani, és veletek együtt maga elé állít. 15Mindez értetek történik.

A célja pedig az, hogy egyre több és több ember fogadja el és adja tovább

Isten kegyelmét*, és egyre többen adjanak hálát Isten dicsőségéért.

Hitben élünk

16Ez az oka, hogy nem adjuk fel, és nem fáradunk bele a szolgálatba. Igaz,

testünk egyre idősebb és gyengébb, a „belső emberünk” mégis napról-napra

megújul. 17Mert a mostani, könnyen elviselhető szenvedéseink csak rövid ideig tartanak, mégis örök dicsőséget szereznek számunkra! Ez a dicsőség pedig

olyan csodálatos, hogy össze se lehet hasonlítani a szenvedéseinkkel. 18Nem a látható dolgokat tartjuk szem előtt, hanem a láthatatlanokra figyelünk. Ugyanis, ami látható, az hamar elmúlik, ami pedig láthatatlan, az örökké megmarad.

51Tudjuk, hogy ez a „sátor”, amelyben itt a földön élünk, vagyis a testünk,

egyszer el fog pusztulni. De Isten készített a számunkra a Mennyben

örökké tartó lakóhelyet, amit nem emberek építettek. 2Ezért, amíg ebben a

földi testben élünk, sóhajtozunk, mert nagyon szeretnénk már beköltözni

mennyei otthonunkba. 3Amikor majd beköltözhetünk oda, az olyan lesz,

mintha felöltöztetnének bennünket, és akkor tényleg nem leszünk

meztelenek! 4Most, amíg ebben a földi testben élünk, sok teher nehezedik

ránk, s ezért sokszor sóhajtozunk. Mégsem kívánjuk „levetni” ezt a testet.

Inkább azt szeretnénk, ha erre a földi testre „rávehetnénk” azt a mennyei

testet. Akkor majd ezt a halandó testet teljesen beborítja az örök élet. 5Aki pedig bennünket éppen erre készített fel, az maga Isten! Ő adta nekünk a

Szent Szellemet*, aki annak a biztosítéka, hogy mindazt, amit Isten megígért, valóban meg is fogjuk kapni.

6Ezért minden körülmények között bátran tekintünk előre. Hiszen tudjuk,

hogy amíg ebben a földi testben élünk, távol vagyunk az Úrtól. 7Ezért annak

alapján élünk, amit hiszünk, és nem aszerint, amit látunk. 8De bátrak

vagyunk és bízunk Istenben. Jobban szeretnénk kiköltözni ebből a földi

testből, és hazaköltözni az Úrhoz. 9De akár ebben a testben élünk, akár haza-

költözünk hozzá, arra törekszünk, hogy kedvében járjunk. 10Mert nekünk

kivétel nélkül mind oda kell állnunk a Krisztus Ítélőszéke elé! Ott fogja

4:13 idézet: Zsolt 116:10.

285

2 KORINTHUSIAKHOZ 5:11–6:6

mindenki megkapni, amit megérdemel, aszerint, hogy ebben a földi testben

jót, vagy rosszat tett.

A segítőkész emberek Isten barátai

11Mi tudjuk, mit jelent az Urat tisztelni és félni! Ezért igyekszünk

meggyőzni az embereket az igazságról. Isten pedig jól ismer bennünket.

Reméljük, azonban, hogy ti is meg tudjátok ítélni, és felismeritek, hogy kik

vagyunk! 12Nem is akarjuk magunkat újra igazolni. Inkább lehetőséget

adunk nektek arra, hogy büszkék legyetek ránk. Így majd tudtok válaszolni

azoknak, akik képmutató módon látszólagos dolgokkal dicsekednek. 13Ha

úgy tűnik, hogy elment az eszünk, Istenért van így, ha bölcsek vagyunk, az

meg értetek van. 14Mert bennünket Krisztus szeretete irányít és sürget. Meg

vagyunk győződve róla, hogy ha egy ember (Jézus) meghalt mindenkiért, akkor valójában minden ember meghalt. 15Jézus azért halt meg mindenkiért,

hogy akik élnek, azontúl ne önmaguknak éljenek. Igen, ő meghalt és

feltámadt, hogy az emberek pedig érte éljenek.

16Ezért mostantól fogva nem úgy gondolkodunk az emberekről, ahogyan a

hitetlenek. Igaz, régen mi is úgy gondolkoztunk Krisztusról, mint a

hitetlenek, de most már ez teljesen megváltozott. 17Így hát, ha valaki

Krisztusban van, az az ember már az Új Teremtéshez tartozik! Ami benne

régi volt, az elmúlt, és minden tekintetben újjá (új teremtéssé) lett! 18Mindez Istentől származik, aki Krisztus által kibékített és újra egyesített saját ma-gával bennünket. Sőt, ránk bízta, hogy mi is segítsünk más embereknek

abban, hogy kibéküljenek vele. 19Isten ugyanis maga volt jelen Krisztusban,

amikor kibékítette az embereket önmagával, és nem hibáztatta őket a bűneik

miatt. Ezt az üzenetet pedig, amely az Istennel való kibékülésről szól, ránk

bízta. 20Ezért úgy élünk az emberek között, mint Krisztus követei. Úgy

kérünk, és biztatunk benneteket, mintha Isten szólna általunk: „Krisztus

helyett kérünk, béküljetek ki Istennel!” 21Mert Isten értünk azonosította a

bűnnel* Jézust, pedig ő nem követett el semmi bűnt. Azért tette ezt, hogy mi

viszont Krisztus által elfogadhatóvá váljunk Isten számára.

61Mint Isten munkatársai, kérünk és biztatunk benneteket, úgy éljetek,

mint akik nem hiába kapták Isten kegyelmét*! 2Mert ő mondja:

„A kegyelem idején meghallgattalak,

és a megmenekülés napján megsegítettelek.”

Ézs 49:8

Bizony, most van a kegyelem ideje! Most van a megmenekülés napja!

3Mi azon igyekezünk, hogy az emberek ne mondhassanak semmi rosszat a

szolgálatunkról. Ezért nem teszünk semmi olyat, ami másoknak bajt okozhat.

4Minden dologban úgy ajánljuk magunkat, mint akik Isten szolgái.

Türelmesen elviseljük a nehéz körülményeket, a szorult helyzeteket, a

bajokat, és amikor hiányt szenvedünk valamiben. 5Sokszor megvernek

bennünket, börtönbe zárnak, és a tömeg ellenünk támad. Van, amikor

keményen kell dolgoznunk, néha nincs mit ennünk, vagy nem alhatunk éjjel.

6Mi valóban Isten szolgái vagyunk! Ezt bizonyítja, hogy senki sem vádolhat

bennünket bűnnel, ezt bizonyítja a tudásunk, a türelmünk, jóságunk, a

5:21 bűnnel Másképp: „bűnért való áldozattá tette”.

2 KORINTHUSIAKHOZ 6:7–7:3

286

bennünk élő Szent Szellem*. Ezt bizonyítja a képmutatás nélküli szeretetünk,

7az igazság üzenete, amit hirdetünk, és Isten ereje, amely megmutatkozik

rajtunk keresztül. Ezt bizonyítja, hogy Istennel összhangban élünk, és teljesen fel vagyunk fegyverkezve a szellemi támadó és védekező fegyverekkel.

8Ezekkel harcolunk, amikor az emberek dicsérnek, vagy szidnak bennünket,

amikor rosszat, vagy jót mondanak rólunk. Néha csalóknak tartanak minket,

pedig csak igazat mondunk. 9Sokan egyáltalán nem törődnek velünk, mások

pedig jól ismernek. Néha úgy látszik, már közel vagyunk a halálhoz, mégis

élünk! A szenvedések sokszor megkínoznak, de mégsem ölnek meg

bennünket! 10Sok szomorúság ér bennünket, de ugyanakkor tele vagyunk

örömmel is. Igaz, hogy a pénztárcánk majdnem üres, mégis sok embert mi

tettünk gazdaggá. Valóban nincs semmi vagyonunk, mégis minden a miénk!

11Korinthusi testvéreink, mi mindent őszintén elmondtunk nektek!

Kinyitottuk előttetek a szívünket. 12Értsétek meg, a mi szívünkben bőven

van számotokra hely! Azonban ti ezt nem viszonozzátok: nem akartok a

szívetekbe fogadni bennünket. 13Úgy beszélek veletek, mint a saját gyerme-

keimmel: nyissátok meg a szíveteket előttünk, és fogadjatok be minket!

A nem-keresztényekkel való kapcsolatokról

14Ti nem olyanok vagytok, mint a hitetlenek, ezért ne kapcsolódjatok

hozzájuk! Mi köze lehet egymáshoz két embernek, ha az egyik Istennel

összhangban akar élni, a másik meg nem tiszteli Isten törvényeit? Milyen

közös dolga lehet a világosságnak a sötétséggel*? 15Miben egyezhet meg

egymással Krisztus és a Sátán*? Lehet-e valamilyen közösség hívő és hitetlen

ember között? 16Mi köze van Isten templomának* a bálványokhoz*? Mert mi

az élő Isten temploma vagyunk, ahogyan Isten maga mondta:

„Velük együtt fogok lakni, és közöttük járok,

Istenük leszek, ők pedig népemmé lesznek.”

3Móz 26:11–12

17 „Ezért tehát jöjjetek ki közülük,

és váljatok külön tőlük, így szól az Úr,

hozzá se érjetek ahhoz, ami nem tiszta,

és én magamhoz fogadlak titeket.”

Ézs 52:11

18 „Édesapátok leszek,

ti pedig fiaim és lányaim lesztek,

így szól a Mindenható Úr.”

2Sám 7:14

71Kedveseim, micsoda ígéretek ezek — és éppen nekünk szólnak! Ezért hát

tisztítsuk meg magunkat minden olyan dologtól, ami akár a testünket,

akár a szellemünket bepiszkolja. Kitartóan és teljesen szánjuk oda magunkat

és egész életünket Istennek, hiszen mi tiszteljük Istent!

Pál öröme

2Kérlek, fogadjatok be a szívetekbe! Senkit nem bántottunk meg, senkit

nem károsítottunk meg, senkit nem használtunk ki. 3Nem azért mondom ezt,

6:15 Sátán Szó szerint: „Beliar”, vagy „Belial”. Héber szó, azt jelenti: „értéktelenség” — itt a Sátánt jelenti, vagy az Antikrisztust. 6:16 Isten temploma Az a hely, ahol Isten népe imádja Istent.

Itt szellemi értelemben a hívőket jelenti, akik Istent imádják — ők az Isten szellemi temploma.

287

2 KORINTHUSIAKHOZ 7:4–8:3

hogy hibáztassalak benneteket. Hiszen a szívembe zártalak, és annyira

szeretlek titeket, hogy veletek együtt akarok élni is, meghalni is. 4Őszintén beszélek veletek, és nagyon büszke vagyok rátok. Minden gondom ellenére

tele vagyok örömmel és vigasztalással.

5Amikor megérkeztünk Macedóniába*, nem találtunk nyugalmat.

Mindenféle gondok és bajok gyötörtek: kívülről támadások értek, belül

félelem támadott bennünket. 6Isten azonban megvigasztalja azokat, akiket a

földre tapostak. Igen, ő vigasztalt meg minket azzal, hogy Titusz

megérkezett. 7De nem csak ezzel, hanem azzal a bátorítással is, amit tőletek

kapott. Mert jó híreket hozott tőletek: hogy mennyire szeretnétek már

találkozni velünk, hogy mennyire szomorúak vagytok amiatt, amit rosszul

tettetek, és hogy mennyire ragaszkodtok hozzánk. Ennek azután nagyon

megörültem.

8Mert lehet, hogy szomorúságot okoztam nektek az előző levelemmel, de

már nem bánom. Igaz, korábban azt hittem, hogy rosszul tettem, de most

már látom, hogy az a levél csak egy kis időre szomorított el benneteket.

9Most már örülök, hogy megírtam azt a levelet. Persze, nem annak, hogy

szomorúságot okoztam vele, hanem annak, hogy ezáltal megváltoztattátok

a gondolkodásotokat és szíveteket. Az ilyen fajta szomorúság Isten akarata

szerint változtat meg benneteket, és így semmi bajt nem okozott nektek a

levelem. 10Mert az a fajta szomorúság, ami Isten akarata szerint változtatja

meg a gondolkodásotokat és a szíveteket, végül a megmeneküléshez vezet

— az ilyet utólag soha nem kell megbánni. Ezzel szemben az a fajta

szomorúság, ami a hitetlen emberekre jellemző, a halálhoz vezet. 11A ti

szomorúságotok nyilván Isten akarata szerinti változásokat okozott

bennetek: nagy igyekezetet, védekezést, bosszankodást, félelmet és ragasz-

kodást. Felkeltette bennetek a kívánságot, hogy újra találkozhassunk. Sőt,

meg is akartátok büntetni, aki vétkezett. Ezek a dolgok mind azt

bizonyítják, hogy ártatlanok vagytok. 12Ha tehát írtam is nektek, nem

amiatt az ember miatt írtam, aki valami rosszat tett. Sem nem amiatt, akit

megbántottak. Azért írtam, hogy ti magatok is lássátok meg Isten

szemével, milyen nagy igyekezet van bennetek irántunk. 13Így azután

megvigasztalódtunk és felbátorodtunk.

Igen, mi magunk is felbátorodtunk, de még jobban megörültünk annak,

hogy Titusznak örömet okoztatok, és a szellemét felvidítottátok. 14Ugyanis

előzőleg sok jót mondtam Titusznak rólatok, sőt, dicsekedtem veletek.

Nagyon örülök, hogy ezzel nem vallottam szégyent, mert ő úgy tapasztalta,

hogy amit rólatok mondtam, az mind igaz. 15Így azután Titusz még jobban

szeret benneteket. Örömmel emlékezik arra az engedelmességre, tiszteletre,

sőt félelemre, amellyel fogadtátok. 16Szívből örülök, hogy minden

tekintetben megbízhatok bennetek.

Az adakozásról

81Hadd mondjam el nektek, milyen kegyelmet* adott Isten Macedónia*

gyülekezeteinek. 2Ezek a testvéreink nagyon szegények, sok szenvedést

és megpróbáltatást kellett elviselniük. Ennek ellenére, olyan nagy öröm lakik bennük, hogy sokat adakoztak másoknak. 3Elmondhatom, hogy annyit

adtak, amennyit csak tudtak. Sőt, talán még annál is többet! Mindezt pedig

2 KORINTHUSIAKHOZ 8:4–23

288

önként tették, senki sem mondta nekik. 4Újra meg újra könyörögve kérték,

hogy adakozásukkal Isten (Jeruzsálemben élő) népét szolgálhassák. 5De nem csak azt tették, amit reméltünk, hanem még annál is többet: először

önmagukat adták oda az Úrnak, azután nekünk is, azután adták az ajándé-

kaikat. Ez az, amit Isten akar!

6Ezért kértük meg Tituszt, hogy fejezze be köztetek az isteni kegyelemnek*

ezt a munkáját: a jótékonysági gyűjtést. Hiszen ő volt az, aki ezt elkezdte.

7Minden dologban meggazdagodtatok: hitben, beszédben, tudásban,

mindenféle igyekezetben, és a szeretetben, amit tőlünk tanultatok. Most hát

legyetek bőkezűek az adakozásban is!

8Nem parancsként mondom, hogy adakozzatok, de szeretném kipróbálni,

hogy igazi szeretet van-e bennetek. Ezért mondtam el nektek, hogy mások

milyen bőségesen adakoznak. 9Mert tudjátok, hogy Urunk, Jézus Krisztus

mennyire gazdag volt, mégis teljesen szegénnyé lett értetek. Ezzel mutatta

meg, mennyire szeret benneteket. Az ő szegénysége által gazdagodtatok meg.

10–11Hadd adjak nektek tanácsot. Tavaly ti voltatok az elsők, akik adni akartak

— és adtatok is. Most pedig jó lenne, ha befejeznétek, amit tavaly elkezdtetek.

Ne csak a jó szándék legyen bennetek, hanem tegyétek is meg, amit elhatároztatok! Tehát gyűjtsétek össze, amit adni akartok — mindenki annak megfelelően,

amennyi pénze van. 12Mert ha valóban adni akartok, akkor ajándékotok kedves

és elfogadható lesz. Mégpedig ahhoz mérten lesz kedves, amitek van. Hiszen

senkitől nem kérnek többet, mint amit képes adni. 13Nem arról van szó, hogy

amiatt, hogy másokon segítetek, nektek meg hiányotok támadjon. 14Inkább a ki-

egyenlítésre törekedjetek. Hiszen most a ti adományotok fogja kipótolni, ami a testvéreiteknek hiányzik. Máskor meg éppen fordítva: ők fogják a bőségükből

kipótolni a ti hiányotokat. Így lesz egyenlőség, 15ahogyan az Írás* mondja:

„Aki sokat szedett, az sem tudott túl sokat összegyűjteni,

és aki keveset szedett, annak sem lett túl kevés, amit összegyűjtött.”

2Móz 16:18

Titusz és társai

16Hálát adok Istennek, hogy ugyanazt a szeretetet adta Titusz szívébe, mint

ami bennünk is van. 17Nem csupán szívesen fogadta kérésünket, de önként

ment el, hogy meglátogasson titeket, mivel valóban nagyon szeretne segíteni.

18Elküldtük vele együtt azt a testvért is, akinek az összes gyülekezetekben jó híre van. Azért dicsérik, mert az örömhír* terjesztését szolgálja. 19Sőt, a gyülekezetek azzal is megbízták, hogy útitársunk legyen, és segítsen a pénzadományok gyűjtésében. Ezt a szolgálatot azért végezzük, hogy dicsőséget szerezzünk az

Úrnak, és megmutassuk, hogy valóban segíteni akarunk a testvéreinknek.

20Ezzel akarjuk biztosítani, hogy senki se bírálhasson bennünket amiatt,

ahogyan ezt a nagy összegű pénzt kezeljük. 21Mert nemcsak az Úr előtt,

hanem az emberek előtt is gondunk van arra, hogy jó hírünk legyen.

22Elküldtük velük együtt még azt a testvérünket is, aki mindig készséges

volt, hogy segítsen. Ő már többször is bebizonyította, hogy megbízható

segítőtárs. Most még sokkal lelkesebb, mert nagyon bízik bennetek.

23Titusz az én munkatársam a közöttetek végzett munkámban. A többi

testvérek pedig, akik vele utaznak, a gyülekezetek küldöttei. Mindannyian

289

2 KORINTHUSIAKHOZ 8:24–9:15

Krisztus dicsőségére végzik a munkájukat. 24Fogadjátok hát őket szeretettel!

Mutassátok meg nekik, hogy nem hiába dicsekszünk veletek a többi gyüle-

kezetek előtt!

A testvérek megsegítése

91Azt hiszem, felesleges is arról írnom, hogy Isten Jeruzsálemben élő népét

segítsétek meg. 2Hiszen tudom, hogy valóban akarjátok segíteni őket. El

is dicsekedtem veletek a macedón* testvéreknek. Mondtam nekik, hogy

tavaly óta már ti, ott Akhájában* készen álltok arra, hogy segítsetek. Erre

azután a macedón testvérek is elhatározták, hogy ők is fognak a jeruzsálemi-

eknek adakozni. 3Most mégis elküldöm hozzátok ezeket a testvéreket. Nem

akarom ugyanis, hogy a veletek való dicsekedésemmel szégyent valljak.

Azért is küldtem őket, hogy ti időben felkészülhessetek, mint ahogy

korábban mondtam. 4Ha azután a macedón testvérek megérkeznek velem

együtt hozzátok, remélem, nem találnak benneteket felkészületlenül!

Nehogy szégyent valljunk, azaz, hogy nehogy ti megszégyenüljetek, ha

kiderül, hogy mégis hiába bíztam bennetek. 5Ezért kértem a testvéreket,

hogy menjenek előre hozzátok, és készítsék elő adományaitokat, amit

korábban megígértetek. Azt szeretném, ha adományotok úgy lenne

elkészítve, mint önként adott nagylelkű ajándék. Nem akarom, hogy

kényszerből és kelletlenül adjatok akár egy fillért is.

6Vegyétek figyelembe, hogy aki kevés magot vet a földbe, az kevés termést

is fog aratni. Aki pedig bőven veti a magokat, annak az aratása is bőséges

lesz. 7Mindenki annyit adjon bele a gyűjtésbe, amennyit előre elhatározott.

Ne adjon senki kényszerből, se úgy, hogy később megbánja. Azt az embert

szereti Isten, aki szívesen és jókedvűen ad. 8Mert ő is szívesen rátok zúdítja minden kegyelmét, és eláraszt jóságával. Annyira meg tud áldani

benneteket, hogy minden körülmények között mindent megkapjatok, amire

csak szükségetek van. Sőt, még azon felül is, hogy bőségesen adakozhassat-

ok a rászorulóknak. 9Amint meg van írva*:

„Bőkezűen adott a szegényeknek,

jótettei soha nem merülnek feledésbe.”

Zsolt 112:9

10Isten vetőmagot ad annak, aki a vetést végzi, az éhezőnek meg kenyeret. Ő

fog nektek is szellemi vetőmagokat adni, és megszaporítja a magokat, amit a

földbe vetettetek. Így lesz bőséges, amit arattok. Ez is tőle származik: így

viszonozza nektek, amit másoknak adtatok. 11Ilyen módon fogtok mindenben

meggazdagodni, hogy mindig bőkezűen tudjatok adakozni a rászorulóknak. Ez

pedig — rajtunk keresztül — azt fogja eredményezni, hogy akik kapják, hálát

adnak érte Istennek. 12Mert ez a szolgálat, amit ti az adakozással végeztek,

kettős haszonnal jár. Egyrészt Isten népének segíttek vele. Másrészt azok, akik az adományokat kapják, hálásan megköszönik Istennek. 13Az adakozásnak ez a

szolgálata bizonyítja, hogy a hitetek valódi. A testvérek pedig dicsőítik Istent, mert példát mutattok nekik. Látják, hogy ti hűségesek vagytok a Krisztus

örömhíréhez*, és bőkezűen adakoztok nemcsak nekik, hanem másoknak is.

14Amikor pedig viszonzásul imádkoznak majd értetek, kívánnak majd látni

titeket, mivel Isten jósága olyan bőségesen kiáradt rátok. 15Istenem, hálásan köszönöm ajándékodat, amely kimondhatatlanul csodálatos!

2 KORINTHUSIAKHOZ 10:1–11:2

290

Pál védi szolgálatát

101Krisztus szelídségével és gyöngédségével kérlek titeket én, Pál. Egyes

emberek ugyan azt mondják, hogy mikor közöttetek vagyok, félénken

viselkedek, és csak a távolból vagyok ilyen határozott. 2Szóval, el fogok menni hozzátok. De kérlek benneteket, ne kényszerítsetek rá, hogy keményen bánjak

azokkal, akik úgy gondolják, hogy mi csak emberi módon viselkedünk! 3Mert

igaz, hogy ebben a világban élünk, de nem úgy harcolunk, ahogyan az

emberek szoktak. 4–5A mi fegyvereink különböznek a közönséges fegyverek-

től! Ezekben Isten ereje működik! Le tudunk rombolni velük minden büszke

erődítményt, amit az ellenség azért épített, hogy Isten megismerését

akadályozza. Igen, lerombolunk minden emberi okoskodást és vitatkozást, és

foglyul ejtünk minden gondolatot, hogy engedelmeskedjen a Krisztusnak.

6Felkészültünk arra is, hogy ezekkel a fegyverekkel minden engedetlenséget

megbüntessünk, de csak akkor, ha a ti engedelmességetek már tökéletes lesz.

7Gondoljátok meg ezeket a nyilvánvaló tényeket: ha valaki meg van

győződve arról, hogy ő Krisztusé, akkor vegye észre, hogy ugyanúgy mi is

Krisztushoz tartozunk! 8Lehet, hogy valaki azt gondolja, túlságosan sokat

dicsekszem azzal a hatalommal, amelyet az Úr építésetekre adott (nem arra,

hogy ártsak vele). De gondolja meg, hogy én nem fogok ezzel a hatalommal

szégyent vallani! 9Nem akarom azt a látszatot kelteni, mintha csak a

leveleimmel ijesztgetnélek benneteket. 10Mert vannak közöttetek, akik azt

mondják, „Pál levelei szigorúak és kemények, de ő maga gyenge, és beszéde

semmit nem ér”. 11Az ilyen emberek gondolják meg, hogy pontosan olyanok

leszünk személyesen is, amikor meglátogatunk benneteket, mint amilyenek

vagyunk a távolból írt levelünk által!

12Mert mi nem vagyunk olyan vakmerőek, mint akik magukat nagyra

tartják. Nem, mi nem hasonlítjuk össze magunkat ilyenekkel! Nem veszik

észre, hogy milyen értelmetlen dolog, amikor saját magukhoz mérik

magukat. Milyen ostobák!

13Mi azonban nem fogunk túlságosan dicsekedni. Csak azzal a munkával,

amit Isten ránk bízott. Ebben azonban ti is benne vagytok, hiszen hozzátok is eljutottunk. 14Mert mi nem ok nélkül dicsekszünk! Ez lenne a helyzet, ha

soha nem mentünk volna el hozzátok. De bizony elmentünk! Sőt, mi voltunk

az elsők, akik a Krisztus örömhírét* elvitték nektek! 15Csak arról beszélünk, amit magunk végeztünk. Nem dicsekszünk mások eredményeivel. Viszont

abban reménykedünk, hogy hitetek megerősödésével ti is egyre jobban

segíteni fogtok, hogy a szolgálatunk kiterjeszkedjen. 16Mert az a szándékunk, hogy a Korinthus városán túli vidékeken is elmondjuk az örömhírt az

embereknek. De semmiképpen nem akarunk olyan munkával dicsekedni,

amit valaki más végzett a maga területén. 17Mert: „Aki dicsekszik, azzal

dicsekedjen, amit az Úr tett”!* 18Mert nem az a megbízható, aki önmagát

annak tartja, hanem az, akit az Úr tart megbízhatónak.

Pál és a hamis apostolok

111Bárcsak elviselnétek tőlem egy kis „bolondságot” — sőt, kérlek,

viseljetek el engem is! 2Isten féltő szeretetével féltelek titeket, mivel

10:17 idézet: Jer 9:23.

291

2 KORINTHUSIAKHOZ 11:3–22

Jézus számára akarlak felkészíteni, ahogyan a menyasszonyt* eljegyzik a

vőlegény számára. Igen, én „eljegyeztelek” benneteket Jézus számára, és arra

törekszem, hogy úgy vigyelek hozzá, mint tökéletes menyasszonyát. 3Attól

félek azonban, hogy a gondolataitok eltávolodnak a Krisztus iránti őszinte

egyenességtől és tiszta hűségtől. Ez történt akkor régen Évával is, amikor a

Kígyó (Sátán) becsapta, és ez megtörténhet veletek is! 4Mert azt türelmesen elviselitek, ha egy idegen elmegy hozzátok, és más dolgokat mond Jézusról,

mint amit mi. Készek vagytok arra is, hogy más szellemet, vagy más

örömhírt fogadjatok be, mint amit már befogadtatok. Akkor talán engem is

türelmesen elviselhetnétek!

5Úgy gondolom, semmivel sem vagyok kisebb azoknál a „híres apostolok-

nál”! 6Lehet, hogy nem tudok olyan szépen szónokolni, mint ők, de tudás

dolgában nem maradok el tőlük — ezt már megmutattam nektek sokszor.

7Ingyen hirdettem nektek Isten örömhírét*. Megaláztam magam, hogy ti

legyetek fontosak. Talán rosszul tettem? 8Más gyülekezetektől elfogadtam a

pénzbeli támogatást, hogy titeket ingyen szolgálhassalak. 9Amikor pedig

nálatok voltam, és szükségem volt valamire, nem szóltam róla senkinek. A

Macedóniából* jött testvérek azonban támogattak az adományaikkal. Így

nem voltam a terhetekre, de nem is leszek ezután se. 10Akhája* egész tarto-

mányában senki nem veheti el tőlem ezt a dicsekedést! Ezt úgy mondom,

mint akiben Krisztus igazsága lakik. 11Mit gondoltok, miért nem akartam

elfogadni tőletek semmit? Talán azért, mert nem szeretlek benneteket?!

Dehogyis! Isten jól tudja, mennyire szeretlek titeket.

12De továbbra is ezt fogom tenni, hogy azok az „apostolok” ne dicsekedhesse-

nek. Mert azt akarják elhitetni veletek, hogy az ő munkájuk is ugyanaz, mint a miénk. 13Mert ezek hamis apostolok. Becsapják az embereket, és elhitetik velük, hogy ők valóban Krisztus apostolai*. 14De ez nem is csoda, hiszen maga a Sátán*

is elhiteti az emberekkel, hogy ő a világosság angyala*. 15Nem meglepő tehát, ha a Sátán szolgái olyan álarcot vesznek fel, hogy az igazság szolgáinak látsszanak.

Végül azonban megkapják, amit a tetteikkel megérdemeltek.

Pál szenvedései

16Megint csak azt mondom, hogy senki se tartson engem bolondnak! De ha

mégis annak gondoltok, akkor fogadjatok el így, hogy egy kicsit én is dicse-

kedhessem! 17Ezt most nem úgy mondom, mintha az Úr szólna, hanem úgy,

mintha a dicsekedés miatt valóban ostoba lennék. 18Sokan dicsekednek

emberi módon, hadd dicsekedjek én is! 19Hiszen ti olyan „bölcsek” vagytok,

hogy eltűritek a „bolondokat”. 20Igen, eltűritek, ha valaki szolgájává tesz

benneteket. Eltűritek, ha kihasznál, élősködik, vagy uralkodik rajtatok, ha azt hiszi, hogy sokkal különb nálatok. Eltűritek még azt is, ha pofon üt titeket.

21Szégyenkezve mondom, hogy mi „túl gyengék” voltunk, hogy ilyen

dolgokat tegyünk veletek!

De ha valaki merészel dicsekedni, akkor én is dicsekedni fogok! (Úgy

mondom ezt, mintha bolond lennék.) 22Ha ezek a hamis apostolok héberek* —

11:2 menyasszony Szó szerint: „szűz”. 11:14 világosság angyala A Sátán néha olyan formában jelenik meg, hogy az emberek azt hiszik, Isten egyik angyalát látják. 11:22 héberek Más szóval: Izrael népéhez tartoznak.

2 KORINTHUSIAKHOZ 11:23–12:10

292

hát, én is az vagyok! Izrael népéhez tartoznak? — én is! Ábrahám* utódai? —

Én is az vagyok! 23Ha ők Krisztus szolgái, akkor én még inkább az vagyok! —

Milyen bolond dolog így dicsekedni! — Hiszen többet dolgoztam, mint ők!

Többször börtönbe zártak, többször megkorbácsoltak, többször forogtam

halálos veszedelemben, mint ők.

24A zsidóktól ötször kaptam 39 korbácsütést, 25háromszor bottal vertek

meg, egyszer megköveztek, háromszor szenvedtem hajótörést, egy éjszakát

és egy napot hányódtam a tenger hullámain. 26Gyakran utaztam, sokszor

voltam veszedelemben a folyókon, veszedelemben rablók között, veszede-

lemben a saját népem között, veszedelemben a nem zsidók között, veszede-

lemben városban, veszedelemben vidéken, veszedelemben a tengeren, ve-

szedelemben hamis testvérek között.

27Sokat fáradoztam és vesződtem, gyakran ébren töltöttem az éjszakát,

éheztem és szomjaztam, gyakran nem volt mit ennem, sokszor fáztam, vagy

nem volt ruhám. 28Ezek mellett a külső bajok és nehézségek mellett

állandóan hordozom az összes gyülekezetek gondját-baját. 29Ha valaki a

testvérek között erőtlen, én is viselem a gyengeségét! Ha valaki vétkezik, én is szenvedek vele együtt!

30Ha már dicsekednem kell, akkor a gyengeségeimmel dicsekszem. 31Az Úr

Jézus Istene és Atyja, aki örökké áldott, tudja, hogy igazat mondok. 32Amikor Damaszkusz városában voltam, el akartak fogni. Ezért Aretász király

helytartója őriztette a várost. 33Akkor az ablakon keresztül egy kosárban le-

eresztettek a városfalon kívülre, és így menekültem meg a kezéből.

Látomások és kijelentések

121Bár semmi haszna sincs a dicsekedésnek, mégis hadd beszéljek az

Úrtól kapott látomásokról* és kijelentésekről*! 2Ismerek egy embert* a

Krisztusban, akit tizennégy évvel ezelőtt felvittek egy időre a harmadik

Mennybe. Hogy ezt testében élte át, vagy a teste nélkül, azt csak Isten tudja.

3Csak azt tudom, hogy azt az embert (akár a testével együtt, akár anélkül

volt ott, azt csak Isten tudná megmondani), 4felvitték a Paradicsomba*, és ott olyan dolgokat mondtak neki, amiket nem lehet, de nem is szabad

elmondania. 5Ilyen dolgokkal dicsekszem, nem saját magammal. Vagy, ha

mégis magammal, akkor is csak a gyengeségeimmel.

6Pedig ha dicsekedni akarnék, nem lennék ostoba, mert igazat mondanék.

De nem akarom, hogy bárki is többnek tartson, mint amilyennek lát, vagy

amilyennek annak alapján gondol, amit tőlem hallott.

7Hogy el ne bízzam magam az Úrtól kapott különleges kijelentések miatt,

egy „tövist” kaptam a testembe, a Sátán* egyik angyalát. Azért kaptam, hogy

állandóan verjen engem, hogy el ne bizakodjam. 8Emiatt háromszor kértem

az Urat, hogy szabadítson meg ettől a „tövistől”. 9Ő azonban ezt válaszolta:

„Elég az a kegyelem, amit kaptál, mert erőm a te erőtlenséged által éri el a

célját.” Ezért boldogan dicsekszem gyengeségeimmel, hogy Krisztus ereje

lakjon bennem. 10Ezért örömmel elviselem a gyengeségeimet, amikor az

emberek bántanak, vagy rosszat mondanak rólam, amikor különböző

12:1 kijelentés Istentől kapott megértés, betekintés olyan igazságokba, amelyeket eddig senki sem láthatott, mert el voltak takarva. 12:2 egy ember Pál valószínüleg önmagáról beszél (12:2–5).

293

2 KORINTHUSIAKHOZ 12:11–13:1

nehézségek és bajok vesznek körül, amikor az emberek üldöznek* és rosszul

bánnak velem. Mindezekben a dolgokban örömömet lelem, mert amikor

gyenge vagyok, akkor vagyok igazán erős.

Pál szeretete a korinthusi testvérek iránt

11Úgy beszélek, mint egy bolond, de ti kényszerítettetek rá. Igazában

nektek kellett volna jót mondanotok rólam. Hiszen semmivel sem vagyok

kisebb, mint azok a ti „híres apostolaitok” — még akkor sem, ha

közöttetek nincs sok becsületem. 12Amikor nálatok voltam, olyan

dolgokat tettem, amik teljes mértékben bizonyítják, hogy valóban apostol*

vagyok! Láttátok a jeleket, csodákat és hatalmas erőket, amik a szolgál-

atomban megmutatkoztak. 13Így hát ti is megkaptatok mindent, amit a

többi gyülekezetek. Talán csak egy valamit nem: hogy tőletek nem

fogadtam el semmiféle anyagi támogatást. Bocsássátok meg nekem ezt az

„igazságtalanságot”!

14Most azért kész vagyok harmadszor is elmenni hozzátok. De most sem

fogok tőletek semmit sem kérni vagy elfogadni. Engem nem az érdekel,

amitek van, hanem titeket magatokat szeretnélek látni. Hiszen nem a

gyerekek kell vagyont gyűjtsenek a szülőknek, hanem fordítva! 15Én pedig

szívesen költöm rátok minden pénzemet, amim csak van. Sőt, saját magamat

is szívesen odaadom a lelketekért. Ha én ennyire szeretlek benneteket, ti

vajon kevésbé szerettek engem?

16Igen, az világos, hogy én magam nem használtalak ki benneteket. Azt

gondoljátok, hogy ez csak egy ügyes csel volt, hogy becsapjalak titeket?!

17Vajon valamelyik testvér, akit hozzátok küldtem, becsapott benneteket, és

elfogadott pénzt, vagy ajándékot tőletek? Nem! 18Valóban, Tituszt én kértem,

hogy látogasson meg titeket, és vele együtt küldtem el azt a másik testvért is.

Vajon Titusz kihasznált benneteket, és elfogadott valamit tőletek? Ugye, hogy nem! Ti magatok láttátok, hogy Titusz és én ugyanúgy viselkedtünk

közöttetek. Igen, mi ugyanabban a Szellemben* teszünk mindent, és

ugyanazon az úton járunk!

19Most lehet, hogy azt gondoljátok: ez az ember egyre csak magát próbálja

védeni és mentegetni. De egészen másról van szó! Amit írtam, azt Isten

trónja előtt, Krisztusban mondom, és a ti érdeketekben! Benneteket

szeretnélek mindezzel megerősíteni, akiket annyira szeretek! 20Mert félek,

hogy amikor megérkezem hozzátok, nem olyannak talállak benneteket,

mint szeretnélek, és ti is olyannak találtok engem, amilyennek nem

szeretnétek. Félek, hogy veszekedést, irigységet, haragot, önzést,

rágalmazást, vádaskodást, büszkeséget és rendetlenséget találok közöttetek.

21Félek, hogy amikor odamegyek, ismét megaláz engem az én Istenem

közöttetek: szomorkodni és szégyenkezni fogok miattatok. Sírni fogok azok

miatt, akik vétkeztek, és nem akarták megváltoztatni az életüket. Igen, azok

miatt, akik nem fordítottak hátat a szexuális és egyéb szégyenletes

bűneiknek.

Záró figyelmeztetések és üdvözletek

131Ez lesz a harmadik látogatásom nálatok. Emlékezzetek rá, hogy meg

van írva: „Minden vádat két vagy három embernek kell megerősíteni,

2 KORINTHUSIAKHOZ 13:2–14

294

akik bizonyítják, hogy igaz!* 2Legutóbb, a második látogatásom alkalmával,

személyesen figyelmeztettem azokat, akik korábban vétkeztek. Most, hogy

távol vagyok, ismét figyelmeztetek mindenkit, aki vétkezik: amikor ismét

hozzátok jövök, nem leszek elnéző a bűnösökhöz! 3Szeretnétek biztosan

tudni, hogy általam valóban a Krisztus szól? Meg fogjátok látni, hogy ő

egyáltalán nem gyenge, hanem nagyon is erőteljes közöttetek. 4Igaz ugyan,

hogy amikor megfeszítették (megölték), akkor gyenge volt, de most már Isten ereje által él. Az is igaz, hogy Krisztusban mi is gyengék vagyunk, de az is

igaz, hogy őbenne mi is Isten ereje által élünk — értetek!

5Vizsgáljátok meg magatokat, hogy valóban hitben éltek-e! Tegyétek

próbára magatokat! Vagy talán nem tudjátok, hogy Jézus Krisztus bennetek

él? Természetesen ez csak akkor igaz, ha valóban hitben éltek! 6De remélem,

hogy felismeritek: mibennünk igazán Krisztus él! 7Azért imádkozunk

Istenhez, hogy semmi rosszat ne tegyetek. Nem az a fontos, hogy rajtunk

lássátok és elismerjétek, hogy bennünk Krisztus él. Fontosabb, hogy valóban

azt tegyétek, ami jó és helyes. Még akkor is, ha rólunk azt gondoljátok, hogy bennünk nem él a Krisztus. 8A valósággal szemben úgysem tehetünk

semmit, csak a valóságért. 9Mert ha mi gyengék vagyunk is, mégis örülünk,

ha ti erősek vagytok! Azért imádkozunk, hogy ti egyre erősebbek és tökélete-

sebbek legyetek. 10Ezeket a dolgokat azért írom most, amikor távol vagyok,

hogy amikor megérkezem, ne kelljen szigorúan bánnom veletek. Mert az Úr

hatalmat adott nekem, de nem arra, hogy romboljalak benneteket, hanem a

szellemi felépítésetekre és megerősítésetekre.

11Testvéreim, most búcsúzom: törekedjetek a tökéletességre, vegyétek

komolyan a figyelmeztetésünket, és tegyétek meg, amire kértelek

benneteket! Legyetek egyetértésben, és éljetek békességben egymással, akkor

Isten, aki a szeretet és a békesség forrása, veletek lesz! 12Köszöntsétek

egymást szent csókkal! 13Köszöntenek titeket az itteni testvérek.

14Az Úr Jézus Krisztus kegyelme*, Isten szeretete és a Szent Szellem*

közössége* legyen veletek!

13:1 idézet: 5Móz 19:15. 13:14 közössége Jelentheti a Szent Szellemben való közös részvételt, vagy a hívők szeretet-közösségét és egységét, amit a Szent Szellem teremt meg közöttük.

295

Pál levele

a galatákhoz

11Üdvözlet Páltól. Engem nem emberek választottak apostollá*, és nem is

ők küldtek a szolgálatba. Jézus Krisztus hívott el, és az Atya Isten, aki fel-támasztotta Jézust a halálból.

2Ezt a levelet a velem levő testvéreim nevében is küldöm Galácia* tartomá-

nyába a gyülekezeteknek.

3Azért imádkozom, hogy Isten, a mi Atyánk, és az Úr Jézus Krisztus adjon

nektek kegyelmet* és békességet. 4Jézus önmagát áldozta fel a mi bűneinkért,

hogy kiszabadítson bennünket ennek a mostani világnak a gonoszságából.

Ez a mi Atyánk, az Isten akarata volt. 5Övé a dicsőség mindörökké. Ámen*!

Csak egyetlen igazi evangélium létezik

6Meglep, hogy ilyen gyorsan elfordultatok Istentől, aki Krisztus

kegyelmére* hívott meg titeket, és átpártoltatok egy másik örömhírhez. 7De

hiszen más örömhír* nincs. Csak néhány ember megzavar titeket, és el akarja

ferdíteni a Krisztusról szóló örömüzenetet. 8Az igazi örömhírt mi adtuk át

nektek. De még ha mi magunk, vagy egy Mennyből jött angyal hirdetne is

nektek valami másfajta örömhírt, legyen átkozott! 9Amint korábban már

elmondtam, most megismétlem, ha valaki más örömhírt hirdetne nektek,

mint amit elfogadtatok tőlünk, átkozott legyen!

10A kérdés az, hogy embereknek akarok-e tetszeni vagy Istennek? Vagy

talán azt hiszitek, hogy az embereknek igyekszem kedveskedni? Ha még

mindig emberek tetszését keresném, nem lennék Krisztus szolgája.

Pál közvetlenül Jézustól kapta az örömhírt

11Testvéreim, szeretném, ha tudnátok, hogy az örömhír*, amit tanítottam

nektek, nem emberektől származó üzenet volt. 12Hiszen nem emberektől

kaptam, és senki sem tanította ezt nekem, hanem maga Jézus Krisztus

ismertette meg velem.

13Hallottátok ugye, hogy életem korábbi szakaszában hogyan viselkedtem,

amikor a zsidó vallás szerint éltem. Akkor könyörtelenül üldöztem*, sőt

megpróbáltam elpusztítani Isten gyülekezetét*. 14A zsidó vallás gyakorlásá-

ban sok kortársamat is megelőzve, minden erőmmel igyekeztem követni

őseim tanításait.

15Istennek azonban már születésem előtt különleges terve volt velem.

Ezért kegyelme* által szolgálatába hívott, 16hogy Fiát rajtam keresztül

1:2 Galácia Valószínűleg azt a területet hívták így, ahol Pál apostol az első útja során (Lásd ApCsel 13. és 14. fej.) gyülekezeteket alapított. Ma Törökország középső része.

GALATÁKHOZ 1:17–2:12

296

ismerjék meg. Elküldött, hogy hirdessem a Krisztusról szóló örömhírt* a

nem zsidó népeknek. Attól kezdve senkitől sem kértem tanácsot, vagy

segítséget. 17Még azokat sem látogattam meg Jeruzsálemben, akik előbb

voltak apostolok*, mint én, hanem azonnal elmentem Arábiába, majd később

visszatértem Damaszkuszba.

18Három évvel később Jeruzsálembe mentem, hogy megismerkedjem

Péterrel*, és nála is maradtam tizenöt napig. 19De a többi apostollal* nem

találkoztam, csak Jakabbal, az Úr testvérével. 20Isten előtt mondom, hogy amit itt írok nektek, az nem hazugság! 21Később Szíria és Cilicia vidékére mentem.

22Júdea Krisztushoz tartozó gyülekezeteiben* azonban még személyesen

nem ismertek engem. 23Csak ennyit hallottak rólam: „Ez az ember egykor

üldözött minket, de most ugyanazt a hitet tanítja, amelyet valamikor el akart pusztítani.” 24Ezek a hívők* azután Istent magasztalták értem.

A többi apostol befogadta Pált

21Tizennégy évvel később Barnabás kíséretében újból felmentem

Jeruzsálembe, és magammal vittem Tituszt is. 2Azért indultam el, mert

Isten mutatta, hogy így kell tennem. Ez alkalommal külön a vezetőknek

mondtam el azt az örömhírt*, amit a nem zsidóknak tanítok. Azt akartam

elérni, hogy ezek a vezetők megértsék a munkámat, hogy az eddigi és a

mostani munkám kárba ne vesszen. 3És bár a velem levő Titusz görög

származású volt, mégsem kényszerítették arra, hogy körülmetélkedjen*.

4Szükséges volt, hogy beszélgessünk ezekről a kérdésekről, mivel néhány

olyan ember furakodott közénk, akik magukat testvéreinknek mutatták.

Ezek titokban akarták megismerni azt a szabadságot, amit Krisztus Jézusban

kaptunk, hogy szolgává tegyenek bennünket. 5Mi azonban egy pillanatra

sem léptünk vissza, és semmiben sem adtunk igazat nekik, hogy az örömhír*

igazságát megőrizzük számotokra.

6A fontos vezetők pedig — hogy azelőtt milyenek voltak, az nem érdekel,

hiszen Isten előtt mindenki egyforma — semmiben sem változtatták meg

tanításomat. 7Sőt ellenkezőleg, belátták, hogy Isten nekem különleges feladatot adott: azt, hogy a nem zsidó népeknek hirdessem az örömhírt*, ugyanúgy,

ahogy Péter szolgált a zsidóknak. 8Mert Isten, akitől az erőt kaptuk, Pétert a kö-

rülmetéltek* (zsidók) közé küldte apostolnak*, de engem is ő küldött apostolnak a körülmetéletlenek (nem zsidók) közé. 9Jakab, Kéfás* és János, akiket a gyülekezet tekintélyes vezetőinek tartanak, felismerték az Istentől kapott

különleges ajándékomat, és annak jeleként, hogy elfogadnak bennünket szolga-

társuknak, barátságosan kezet fogtak velem és Barnabással. Abban egyeztünk

meg, hogy mi a nem zsidók közé megyünk az örömhírt terjeszteni, ők pedig a

zsidók között teszik ugyanezt. 10Csak arra kértek bennünket, hogy soha ne feledkezzünk meg a szegényekről. Ezt magam is mindig fontosnak tartottam.

Pál felelősségre vonja Pétert

11Amikor Péter Antiókhiába érkezett, nyíltan szembeszálltam vele, mivel

helytelenül viselkedett. 12Ez úgy történt, hogy amikor Péter először jött

1:18 Péter Az eredetiben: „Kéfás” — a „Péter” arám megfelelője. Jézus 12 apostolának egyike.

Lásd 2:7 is. 2:9 Kéfás a „Péter” arám megfelelője. Jézus 12 apostolának egyike.

297

GALATÁKHOZ 2:13–3:8

Antiókhiába, együtt evett a nem zsidókkal. De amikor megérkezett az a

néhány ember, akiket Jakab küldött, azonnal visszahúzódott, és megszakított

a nem zsidókkal minden kapcsolatot. Ugyanis félt azoktól a zsidóktól, akik

azt gondolták, hogy minden nem zsidót körül kell metélni*. 13Péter

képmutató* viselkedéséhez csatlakoztak a jelenlevő hívő zsidók is. Még

Barnabást is rávették a képmutatásra. 14Mikor tehát láttam, hogy nem az

örömhír* igazsága szerint viselkednek, mindnyájuk előtt felelősségre vontam

Pétert: „Ha te zsidó létedre magad se tartod meg a zsidó szokásokat, akkor

miért kényszeríted a nem zsidókat, hogy zsidó módra éljenek?”

15Mi ugyan zsidónak születtünk — nem „bűnösnek”, mint a nem zsidók —

16mégis jól tudjuk, hogy az ember nem a Törvény* szerinti tettei alapján lesz Isten számára elfogadható. Egyedül a Jézus Krisztusban való hit által fogad el bennünket Isten. Mi ugyanis, azért hittünk a Krisztus Jézusban, hogy Isten

számára elfogadhatóvá váljunk. Isten el is fogadott bennünket, azért, mert

hittünk Krisztusban, nem pedig a Törvény szerinti tettek alapján. Ezek által

ugyanis, soha, senki sem válhat Isten számára elfogadhatóvá.

17Mi, zsidók azért jöttünk Krisztushoz, hogy Isten számára elfogadhatók

legyünk. És ekkor ismertük fel, hogy mi is bűnösök vagyunk. Talán ez azt

jelenti, hogy Krisztus tesz minket bűnössé? Semmi esetre sem! 18Valóban

helytelen lenne, ha újból azt tanítanám, amit már egyszer elhagytam. 19Többé

nem élek már a Törvénynek*. Engem ugyanis maga a Törvény ölt meg. Így

azután a Törvény számára halott vagyok, hogy Istennek éljek. Krisztussal

együtt ugyanis engem is keresztre feszítettek, és meghaltam. 20Ezért többé ez már nem is az én életem, hanem Krisztusé, aki bennem él. Ezt az életet ugyanis, amelyet most testben élek, az Isten Fiába vetett hit által élem, aki annyira

szeretett engem, hogy önmagát adta értem. 21Ezt az ajándékot nem utasíthatom

vissza, mert számomra nagyon fontos. Miért? Mert ha a Törvény megtartása

tenne elfogadhatóvá Isten előtt, akkor Krisztus halála értelmetlen lenne.

Isten áldása hit által nyerhető el

31Ó, ti ostoba galaták! Ki tudott ennyire becsapni titeket?! Hiszen úgy írtuk le Jézus Krisztus kereszthalálát, mintha a szemetek előtt feszítették volna

meg őt! 2Csak azt szeretném megtudni tőletek: Vajon azért kaptátok a Szent

Szellemet*, mert megtartottátok a Törvény* előírásait, vagy pedig azért, mert amikor meghallottátok az örömhírt*, hittetek benne? 3Hogyan lehettek

ennyire ostobák, hogy a Szent Szellemben elkezdett új életeteket most

emberi erővel akarjátok folytatni?! 4Olyan sok minden történt veletek! Talán

minden hiába volt? Remélem, hogy nem! 5Mit gondoltok, Isten azért adja

Szent Szellemét* nektek, vagy azért munkálkodik hatalmas csodákkal

köztetek, mert megtartottátok a Törvény előírásait? Nem! Azért teszi

mindezt, mert amikor meghallottátok az örömhírt, hittetek benne.

6Isten beszéde ezt mondja: „Ábrahám* hitt Istenben, Isten pedig elfogadta

a hitét. Ezért lett Ábrahám Isten szemében elfogadható.”* 7Értsétek meg

tehát, hogy akik hisznek Istenben, azok Ábrahám igazi gyermekei. 8A

Szentírás — előre látva Isten tervét — így beszélt a jövőről: Isten a nem

zsidókat hitük által fogja elfogadhatónak tekinteni. Ábrahámnak is előre

3:6 idézet: 1Móz 15:6.

GALATÁKHOZ 3:9–23

298

elmondta az örömhírt*: „Rajtad keresztül áldom meg a Föld minden

nemzetségét.”* 9Isten ugyanis a hívő Ábrahámmal együtt mindazokat

megáldja, akik hisznek Istenben. 10Azok viszont, akik abban bíznak, hogy a

Törvény* előírásainak betartása teszi őket Isten számára elfogadhatóvá,

azokra átok nehezedik, amint meg van írva: „Átok sújt minden embert, aki

nem marad a hitben, és nem engedelmeskedik mindenben a Törvény előírá-

sainak.”* 11Ebből világosan érthető, hogy a Törvény megtartásáért senki sem

lesz Isten szemében elfogadható, mert „aki hit által elfogadható lett Isten

számára, az élni fog.”* 12A Törvény alapja azonban nem a hit. Éppen ellenke-

zőleg! Az Írás* azt mondja, hogy: „csak az élhet a Törvény által, aki

megtartja azt.”* 13Krisztus azonban kiváltott bennünket a Törvény átka alól,

amikor helyettünk vette magára az átkot. Az Írás ezt így magyarázza: „átok

sújt mindenkit, akit fára függesztve végeznek ki.”* 14Így az Ábrahámnak

ígért áldás Krisztus Jézusban a nem zsidókra is érvényes, hogy hitük által

megkapják a megígért Szent Szellemet*.

A Törvény és az ígéret

15Testvéreim, hadd mondjak most egy példát a mindennapi életből: egy

érvényes szerződést senki sem érvényteleníthet, és nem is egészíthet ki.

16Isten ígéretet tett Ábrahámnak és utódjának. Nem azt olvassuk, hogy ‘a te

utódaidnak’ többes számban, mintha sok emberről lenne szó, hanem egyes

számban: ‘a te utódodnak’*, aki maga Jézus Krisztus. 17Ezzel azt szeretném

megértetni veletek, hogy az Istennel kötött Szövetséget* — amely már

korábban is érvényes volt — a négyszázharminc évvel később adott

Törvény* nem tehette érvénytelenné. Így azután az Ábrahámnak tett ígéret

érvényben maradt. 18Ha ugyanis a Törvény megtartása miatt kapnánk

örökséget, akkor az nem függne az ígérettől. Ábrahámot viszont Isten az

ígérete alapján áldotta meg.

19Akkor tehát mi a Törvény* célja? Azért kaptuk, hogy rámutasson a rossz

dolgokra, amiket az emberek elkövetnek. A Törvény addig működött, amíg

el nem jött Ábrahám utóda (Jézus), akinek az ígéret szólt. A Törvényt Isten adta az angyaloknak, akik elhozták Mózesnek*. Ő volt a közvetítő az

angyalok és az emberek között. 20Közvetítőre azonban nincs szükség ott,

ahol nincs két fél, Isten ugyanis egyetlen Egy.

A Mózesi Törvény célja Krisztus

21Ez azt jelentené, hogy a Törvény* Isten ígéretei ellen van? Szó sincs róla!

Mert, ha olyan törvényt kaptunk volna, amely képes életet adni az embereknek, akkor ezáltal válhatnánk Isten számára elfogadhatóvá. 22Az Írás* azonban azt

mondja, hogy az egész emberiség a bűn rabságában él, és csakis a hit alapján

kaphatják meg az ígéretet azok, akik Jézus Krisztusban hisznek.

23Mielőtt azonban elérkezett ez a hit, a Törvény* őrzött bennünket, és

egészen addig raboskodtunk, amíg Isten meg nem ismertette velünk az

3:8 idézet: 1Móz 12:3. 3:10 idézet: 5Móz 27:26. 3:11 idézet: Hab 2:4 és Róm 1:17.

3:12 „csak az … megtartja azt.” Lásd 3Móz 18:5. 3:13 „átok … végeznek ki” 5Móz 21: 22–23

szerint amikor valakit ki kell végezni, akkor az az ember átkozott, és a holttestét fel kell akasztani egy fára, hogy mindenki lássa ezt a szégyent. Pál azt mondja, hogy Jézus kivégzése is így történt.

3:16 „a te utódodnak” Szó szerint: „magodnak”. Lásd 1Móz 12:7.

299

GALATÁKHOZ 3:24–4:16

eljövendő hitet. 24Így tehát Krisztus megérkezése előtt a Törvény volt a

Krisztushoz vezető nevelőnk, hiszen azóta már hit által válhatunk Isten

számára elfogadhatóvá. 25De miután ez a hit megérkezett, többé már nincs

szükség arra, hogy a nevelőnk felügyeljen ránk.

26Ti mindnyájan Isten gyermekei vagytok Krisztus Jézusban, és ez a

hitetek által valósult meg. 27Mivel mindenki, aki Krisztusba merítkezett

be*, az Krisztust öltötte magára. 28Ezért nincs többé különbség zsidó és

görög, rabszolga és szabad ember, vagy férfi és nő között, mert Krisztus

Jézusban mindannyian egyek vagytok. 29És mióta Krisztushoz tartoztok,

azóta Ábrahám* utódai vagytok. Isten ígérete szerint így örökösökké

lettetek.

Örökségünk

41Ezzel azt szeretném mondani, hogy amíg az örökös kiskorú, addig

semmiben sem különbözik a rabszolgától, pedig már akkor is minden az

övé. 2Mégis nevelőszülők és gondviselők felügyelete alatt él az apja által

meghatározott ideig. 3Ugyanígy mi is, amikor még olyanok voltunk, mint a

gyermekek, haszontalan emberi szabályok* szolgái voltunk. 4De amikor

eljött a megfelelő idő, Isten elküldte Fiát, aki asszonytól született. A

Törvény* ideje alatt élt, 5hogy felszabadítsa a Törvény uralma alatt élő

embereket, és így bennünket Isten a maga fiaivá fogadhasson.

6Mivel tehát gyermekei vagytok, Isten elküldte Fiának Szellemét* a

szívünkbe, aki így kiált: „Abbá!”*, azaz: „Édesapám!” 7Így azután többé már

nem vagy szolga, hanem fiú. Ha pedig fiú, akkor örökös is, akit maga Isten

tett azzá.

Pál szeretete a galaták iránt

8Régen, amikor még nem ismertétek Istent, olyan istenek rabjai voltatok,

akik valójában nem is istenek. 9De most már ismeritek Istent — vagy sokkal

inkább: Isten ismert meg benneteket. De akkor miért tértetek vissza azokhoz

a gyenge és értelmetlen szabályokhoz*?! Talán újra azok rabjai akartok

lenni?! 10Gondosan betartjátok a különleges napokat, hónapokat, évszakokat,

és éveket. 11Aggódom miattatok! Lehet, hogy hiába volt minden értetek

végzett munkám?!

12Testvéreim, kérlek benneteket, legyetek olyanok, mint én! Hiszen,

korábban én is olyan voltam, mint ti. Egészen mostanáig nem adtatok okot

arra, hogy panaszom legyen rátok. 13Hiszen jól tudjátok, hogy először testi

betegségem miatt maradtam tovább, és hirdettem nektek az örömhírt*. 14És

bár testi betegségem terhet jelentett számotokra, ti mégsem néztetek le, és nem utasítottatok vissza, hanem úgy fogadtatok, mint Isten angyalát, vagy mint

magát Krisztus Jézust. 15Hova tűnt a korábbi lelkesedésetek? Emlékszem, hogy

megtettetek volna bármit, hogy segítsetek rajtam. Állítom, hogy ha rajtatok

múlik, még a saját szemeteket is kivettétek volna, hogy nekem adjátok. 16Csak nem azért váltam ellenségetekké, mert megmondom nektek az igazságot?!

4:3 szabályok vagy: hatalmak. A 9. versben is. 4:6 Abbá Arám szó, jelentése: „apuka”, „apuci”.

Jézus korában az izraeli gyerekek így szólították az édesapjukat. 4:9 szabályok vagy: hatalmak.

A 3. versben is.

GALATÁKHOZ 4:17–5:4

300

17Azok az emberek* nagy érdeklődést mutatnak irántatok, és minden áron

azon mesterkednek, hogy elszakítsanak titeket tőlem. A szándékuk azonban

nem tiszta. Azt akarják elérni, hogy csak őket kövessétek. 18Az jó dolog, ha

igyekeztek mindig a jót tenni. De nem csak olyankor, amikor én is veletek

vagyok. 19Drága gyermekeim! Most ismét olyan fájdalmakon megyek

keresztül, mint egy édesanya, amikor a gyermekét megszüli. Ez addig tart

majd, amíg igazán hasonlóvá nem váltok Krisztushoz. 20Szeretnék most ott

lenni nálatok, és egészen más hangnemben beszélgetni veletek, mert

tanácstalan vagyok miattatok.

Hágár és Sára példája

21Ti, akik még mindig a Törvény* uralma alatt akartok élni, mondjátok

csak, nem halljátok a Törvény szavait? 22Az Írásban* ugyanis azt

olvassuk, hogy Ábrahámnak* két fia volt: az egyik a rabszolga-nő fia, a

másik pedig a szabad asszonytól született fiú. 23A rabszolga-nő fia

természetes módon jött a világra, de a szabad asszony fia Isten ígérete

alapján született.

24Ennek az igaz történetnek másik jelentése is van. A két asszony ugyanis

a két szövetséget* jelképezi. Az egyik szövetséget Isten a Sinai-hegyen*

kötötte a népével, amikor a Törvényt* adta nekik. Akikre ez érvényes, azok

szolgák. Hágár, aki maga is szolga volt, 25az Arábiában levő Sinai-hegyet

jelképezi, és ugyanakkor a mostani Jeruzsálemet is, hiszen ez a város népével együtt a Törvény rabszolgája. 26Sára, a szabad asszony a Mennyei

Jeruzsálemet jelképezi, ő a mi anyánk. 27Mert az Írás* így beszél róla:

„Örülj, te asszony, akinek nem lehet gyermeke,

aki még sohasem szültél gyermeket!

Légy vidám, és ujjongva kiálts, te, akinek nem lehetnek

szülési fájdalmai!

Mert több gyermeke lesz az elüldözött asszonynak*,

mint annak, akinek férje van.”

Ézs 54:1

28Ti is, testvéreim, ugyanannak az ígéretnek az alapján születtetek, mint

Izsák*. 29De, ahogyan annak idején a természetes módon született gyermek

üldözte azt, aki a Szent Szellem* ereje által született, ma is ugyanez történik.

30Mit mond erről az Írás*? „Kergesd el a rabszolganőt a fiával együtt, mert az ő fia nem fog együtt örökölni a szabad asszony fiával.”* 31Tehát, testvéreim, mi nem a rabszolganő gyermekei vagyunk, hanem a szabad asszonyéi.

Ragaszkodj a szabadságodhoz!

51Krisztus azért szabadított fel bennünket, hogy éljünk is ebben a szabad-

ságban. Ezért ne engedjétek magatokat újra rabszolgává tenni!

2Figyeljetek! Én, Pál mondom nektek, hogy ha körülmetélkedtek*, akkor

Krisztus nem jelent semmi áldást számotokra. 3Most megismétlem, hogy aki

hagyja magát körülmetélni, annak az egész Törvényt* be kell tartania! 4Ti,

4:17 azok az emberek Azokról a hamis tanítókról van szó, akik félrevezették a galáciai hívőket.

Lásd Gal 1:7. 4:27 elüldözött asszony Olyan asszony, akit a férje elhagyott, vagy elküldött magától.

4:30 idézet: 1Móz 21:10.

301

GALATÁKHOZ 5:5–26

akik Mózes Törvénye* által akartok Isten számára elfogadhatók lenni, elsza-

kítottátok magatokat Krisztustól, és így kiléptetek a kegyelemből*. 5Mi

ugyanis azt reméljük, hogy a hit erejével leszünk Isten számára elfogadha-

tók. Ezért türelmetlenül várjuk, hogy a Szent Szellem* segítségével ez meg is történjen. 6Krisztus Jézusban ugyanis sem a körülmetélkedés, sem a körülmetéletlenség nem ér semmit, sokkal inkább a szeretet által munkálkodó hit.

7A futásotok igazán szépen indult. Ki akadályozott meg titeket abban,

hogy az igazságnak engedelmeskedjetek? 8Ez a félrevezetés nem Istentől

való, aki elhívott titeket. 9Egy kevés kovász* is elég, hogy az egész tészta

megkeljen tőle.* 10Bízom az Úrban, hogy ti sem fogtok eltérni attól a gondol-

kodástól, ahogyan tanítottalak benneteket. De aki állandóan összezavar

titeket — bárki is legyen az — megkapja méltó büntetését.

11Testvéreim! Ha én még mindig a körülmetélkedést* terjesztem, amint azt

egyesek állítják, akkor miért üldöznek* engem továbbra is? Ebben az esetben

a Kereszt* egyáltalán nem okozna botrányt. 12Bárcsak azok, akik titeket

lázítanak, a körülmetélkedésük mellett még kasztrálnák* is magukat!

13Testvéreim! Isten benneteket szabadságra hívott el! Csak ne használjátok

ezt a szabadságot a bűnös természetetek kívánságaira! Inkább szeretettel

szolgáljatok egymásnak! 14Az egész Törvény ugyanis ebben az egy

mondatban foglalgató össze: „Szeresd a másik embert,* mint saját magadat!”

15De ha tovább is marakodtok, végül még elpusztítjátok egymást!

A Szent Szellem és az emberi természet

16Ezért azt javaslom, engedjétek, hogy a Szent Szellem* irányítsa a viselke-

déseteket. Akkor bűnös természetetek kívánságai nem fognak érvényesülni.

17Mert a bűnös természet a Szent Szellem ellen támad, a Szent Szellem pedig

a bűnös természetünk ellen. Ezek tehát állandó harcban állnak egymással.

Ebből következik, hogy nem azt teszitek, amit szeretnétek. 18Ha azonban

engeditek, hogy a Szent Szellem vezessen benneteket, akkor nem vagytok a

Mózes Törvényének* uralma alatt.

19Nyilvánvaló, hogy bűnös természetünkből ilyen dolgok származnak:

paráznaság, erkölcstelenség, szexuális bűnök*, 20bálványimádás*, varázslás*,

ellenségeskedés, civakodás, féltékenység, harag, önzés, széthúzás, megosz-

tottság, 21irigykedés, részegeskedés, vad mulatozás és ezekhez hasonlók.

Figyelmeztetlek benneteket, ahogy azt már korábban is tettem, hogy akik így

élnek, nem öröklik Isten Királyságát*! 22A Szent Szellem* pedig ezeket teremti meg bennünk: szeretet, öröm, békesség, türelem, szívesség, jóság, hűség,

23szelídség és önuralom. Nincs olyan törvény, amely ezeket dolgokat elítélné.

24Akik pedig Krisztus Jézushoz tartoznak, azok már megfeszítették bűnös ter-

mészetüket szenvedélyeikkel és vágyaikkal együtt. 25Mivel a Szent Szellem

által kaptunk új életet, ezért a Szent Szellem vezetését kell követnünk! 26Ne legyünk büszkék, ne ingereljük egymást, és ne irigykedjünk egymásra!

5:9 Egy kevés … tőle A közmondás szerint egy kis dologból (pl. rossz tanításból) is lehet óriási baj.

Egyetlen ember rossz hatása is tönkreteheti az egész csoportot. 5:12 kasztrálni A férfi ivar-szervet kivágni. Pál itt olyan szót használ, amely hasonlít a „körülmetélés”-re. Így fejezi ki, mennyire fel van háborodva amiatt, hogy a hamis tanítók a nem zsidókat is körülmetélkedésre akarják kényszeríteni. 5:14 a másik embert idézet: 3Móz 19:18. Jézus tanítása a Lk 10:25–37-ben világossá teszi, hogy ez mindenkire vonatkozik, akinek segítségre van szüksége.

GALATÁKHOZ 6:1–18

302

Segítsünk egymásnak!

61Testvéreim! Lehet, hogy közületek valaki valami rosszat tesz. Az ilyen

testvért gyengéden és szelíden azok igazítsák helyre, akik a Szent

Szellem* szerint élnek! De ők is vigyázzanak magukra, nehogy ugyanabba a

kísértésbe essenek! 2Segítsetek egymásnak, amikor valakit gondok és bajok

vesznek körül. Így engedelmeskedtek igazán a Krisztus törvényének. 3Ha

valaki nem akar másoknak segíteni, mert olyan fontosnak tartja magát,

akkor valójában senki, csupán magát csapja be. 4Mindenki a saját munkáját

értékelje! Akkor csakis a maga munkájával dicsekedhet, és nem a máséval!

5Hiszen mindenkinek saját magáért kell felelősséget vállalnia.

6Akit pedig az Isten beszédére tanítanak, az viszonozza ezt a tanítójának:

adjon neki abból, amije van.

A vetés és aratás törvénye

7Ne áltassátok magatokat! Istent nem lehet becsapni! Azt fogja az ember

aratni, amit vetett*. 8Aki azért vet, hogy kielégítse bűnös természetének

kívánságait, annak a bűnös természete örök halált terem, és ezt fogja learatni.

Aki viszont a Szent Szellem* tetszésére vet, az a Szent Szellemből arat örök

életet. 9Ne fáradjatok bele, hogy jót tegyetek! Ha kitartóan végezzük

munkánkat, akkor időben aratunk majd! 10Rajta hát! Amíg van lehetősé-

günk, addig tegyünk jót mindenkivel, de leginkább azokkal, akik hitünk

családjához tartoznak!

Befejezés

11Nézzétek csak, milyen óriási betűkkel írok most a saját kezemmel! 12Akik

embereknek akarnak tetszeni, azok megpróbálják rátok erőltetni, hogy

körülmetélkedjetek*. Ezt azonban csak azért teszik, hogy Krisztus

keresztjéért* ne üldözzék* őket. 13Ők körül vannak metélve ugyan, de

maguk sem tartják be a Törvény* előírásait. Csak azért akarják, hogy

körülmetélkedjetek, hogy majd ezzel a testi formasággal dicsekedhessenek.

14Engem azonban Isten őrizzen attól, hogy mással dicsekedjem, mint a mi

Urunk Jézus Krisztus keresztjével! A kereszten a világ meghalt a számomra,

és én is meghaltam a világnak.* 15Mert sem a körülmetélkedés, sem a körül-

metéletlenség nem számít. Kizárólag az új teremtménynek* van értéke.

16Békesség és irgalom mindazoknak, akik ezen igazság szerint élnek, Isten

egész népének*!

17Ezentúl senki ne okozzon kellemetlenséget nekem, mert én olyan sebhelye-

ket* hordozok a testemen, amelyek világosan mutatják, hogy Jézusé vagyok.

18Testvéreim! Imádkozom, hogy Urunk, Jézus Krisztusnak kegyelme*

legyen veletek! Ámen.

6:7 amit vetett Hasonlat: azt jelenti, hogy az életünk hasonló a föld megműveléséhez. A gazdálkodó is annak a termését aratja le, aminek a magját elvetette. 6:12 Krisztus keresztje Jelképesen: az örömhír, amely Jézus Krisztusról, haláláról és feltámadásáról szól. A „kereszt” Isten megoldása az ember számára, az üdvösségre vezető egyetlen út. A 14. versben is. 6:14 A kereszten … a világnak Szó szerint: „számomra a világot keresztre feszítették (kivégezték), és engem is a világ számára.” 6:15 új teremtmény Vagy új teremtés, újjáteremtés: azok, akiket Isten újjáteremt.

6:16 népének Szó szerint: „Isten Izraelének” 6:17 sebhelyeket Pál apostolt, Jézusról való tanúskodása és tanításai miatt sokszor súlyosan megverték, megkorbácsolták — ezeknek a nyomát mutatták a sebhelyek.

303

Pál levele

az efezusiakhoz

11Üdvözlet Páltól, aki Isten akaratából Jézus Krisztusapostola,

Isten szent népének, akik Efezusban* laknak, és hisznek a Krisztus

Jézusban.

2Atyánk, az Isten és Urunk, Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet* és

békességet!

Szellemi áldások Krisztusban

3Áldott legyen az Isten, a mi Urunknak, Jézus Krisztusnak Atyja! Ő

megáldott bennünket a Krisztus által a mennyei birodalomban minden

szellemi áldással. 4Isten annyira szeretett bennünket, hogy a Krisztusban már a világ teremtése előtt kiválogatott minket. Azért tette ezt, hogy szent népévé legyünk, akik az ő szemében tökéletesek. 5Előre elhatározta, hogy minket

saját gyermekeivé fogad Jézus Krisztus által. Így akarta, és így tetszett ez

neki. 6Azért tette ezt, hogy dicséretet szerezzen dicsőséges kegyelmének*,

amellyel megajándékozott bennünket szeretett Fia, Jézus Krisztus által.

7A Fiú által kaptuk a megváltásunkat is, az ő vére (halála) által. Őrajta keresztül kaptuk meg bűneinkre is a bocsánatot, Isten kegyelmének*

gazdagsága szerint. 8Isten elárasztott bennünket kegyelmével, mindenféle

bölcsességgel és megértéssel. 9Megmutatta nekünk titkos tervét, amelyet

tetszése szerint készített, és a Krisztus által akar elvégezni. 10E terv szerint, amikor erre megérik az idő, Isten a Krisztusban mindent egybeszerkeszt:

mindazt, ami a Mennyben és a Földön van, és őt teszi mindennek fejévé.

11Isten a Krisztusban kiválasztott bennünket. Ezt már előre elhatározta,

mert így felelt meg céljának. Isten ugyanis mindent a saját elhatározása és

akarata szerint cselekszik. 12Bennünket, akik elsőként reménykedtünk a

Krisztusban, Isten arra választott ki, hogy dicséretet szerezzünk dicsőségének.

13Ez rátok is vonatkozik. Ti is hallottátok az igazság üzenetét, a megszabadu-lás örömhírét*, és hittetek a Krisztusban. Isten pedig a Krisztusban megjelölt benneteket egy különleges jellel, a megígért Szent Szellemmel*. 14A Szent

Szellem a biztosítéka annak, hogy meg fogjuk kapni, amit Isten a népének

ígért. Ez a biztosíték addig érvényes, amíg eljön az ideje, hogy örökségünket valóban meg is kapjuk. Mindennek a célja Isten dicsőségének dicsérete.

Pál imádsága

15–16Hallottam, hogy hisztek az Úr Jézus Krisztusban, és szeretitek

mindazokat, akik Istenhez tartoznak. Ezért állandóan hálát adok értetek

1:1 Efezusban Néhány régi kéziratban nem szerepel az „Efezusban” szó.

EFEZUSIAKHOZ 1:17–2:12

304

Istennek, amikor imádkozás közben eszembe juttok. 17Azért imádkozom, hogy

a mi Urunk Jézus Krisztus Istene, a dicsőséges Atya, adja nektek a Szent

Szellemet*, aki bölccsé tesz benneteket, és igazán megismerteti veletek Istent.

18Azt kérem Istentől, hogy nyissa meg szívetek szemét, hogy valóban

megértsétek, milyen reménységre hívott meg titeket. Így fogjátok megérteni,

milyen gazdag és nagy az az örökség, amit Isten a népének akar adni.

19Imádkozom, hogy megtudjátok, milyen mérhetetlenül nagy Isten ereje,

amely értünk működik, akik hiszünk. Istennek ez az ereje mutatkozott meg

akkor is, 20amikor a Krisztust feltámasztotta a halálból, és a mennyei helyekre, a jobbjára ültette. 21Ezzel a Krisztus hatalmasabb lett, mint az összes uralkodó, hatalmasság, erő vagy király, vagy bármilyen más hatalom; de nemcsak ebben,

hanem a következő korokban is. 22Isten tehát mindent a Krisztus lába (hatalma) alá helyezett. Ugyanakkor a Gyülekezetnek* pedig mindenek felett a Krisztust

tette a „fejévé”. 23A Gyülekezet ugyanis a Krisztus „Teste”, amely telve van a Krisztussal, aki mindent, minden tekintetben teljessé tesz.

A halálból az életre

21Régen halottak voltatok vétkeitek és bűneitek miatt. 2Ezekben a

bűnökben éltetek, mint ahogy a mostani emberek élnek. Igen, ezek által

azt a föld felett uralkodó szellemet követtétek, aki a levegőbeli hatalmassá-

gok felett is uralkodik. Ez a szellem működik mindazokon keresztül, akik

nem engedelmeskednek Istennek. 3Valamikor mi is mindnyájan közéjük

tartoztunk, és bűnös természetünk kívánságait követtük. Igyekeztünk

kielégíteni, amit bűnös természetünk kívánt, és a saját elgondolásainkat

akartuk megvalósítani. Így tehát ránk is, mint mindenki másra, Isten jogos

haragja következett volna.

4–5Isten azonban tele van irgalommal, és nagyon szeret bennünket! Ezért,

amikor még halottak voltunk a bűneink miatt, a Krisztussal együtt új életet

adott nekünk. Bizony, Isten kegyelme* mentett meg benneteket! 6Sőt,

Krisztussal együtt fel is támasztott a halálból, és vele együtt ültetett

bennünket a mennyei helyekre. Mindez a miénk, akik a Krisztus uralma alatt

vagyunk. 7Isten azért tette ezt, hogy megmutassa a jövendő korszakoknak is

kegyelme határtalan gazdagságát. A Krisztus Jézusban adta nekünk ezt a

kegyelmet. 8Mert a kegyelem tette lehetővé, hogy a hit által megmenekülje-

tek. Ezt pedig nem ti vittétek véghez, hanem Isten ajándékozta nektek. 9De

nem is a jócselekedetek eredménye, hogy senki ne dicsekedhessen. 10Hiszen

minket Isten a saját kezével alkotott: arra teremtett bennünket a Krisztus

Jézusban, hogy jó dolgokat vigyünk véghez. Ezeket a dolgokat Isten már

előre elkészítette, hogy ez legyen az élet útja a számunkra.

Egység Krisztusban

11Ezért emlékezzetek rá, hogy régen emberi származásotok szerint ti a

nem zsidó népek közé tartoztatok. Ezért benneteket „körülmetéletlen”-nek*

hívtak azok, akik magukat „körülmetélteknek*” nevezik. Ezt a körülme-

télést, a zsidók maguk végzik el a testükön. 12Emlékezzetek rá, hogy akkor

2:11 körülmetéletlen A zsidók így nevezték azokat, akik nem voltak körülmetélve. Sokszor egyszerűen „nem zsidó embert” jelent. Lásd a Szójegyzékben.

305

EFEZUSIAKHOZ 2:13–3:7

még a Krisztus nélkül éltetek, és nem tartoztatok Izrael népének

közösségébe. Ezért semmi közötök nem volt Istennek a saját népével kötött

szövetségeihez*, amikhez ígéretek is kapcsolódnak. Reménység nélkül

éltetek ebben a világban, és nem ismertétek az Istent. 13Igen, valamikor

Istentől távol éltetek. De most, a Krisztus Jézusban közel kerültetek hozzá.

Valóban, a Krisztus vére (halála) által jöttetek közel Istenhez.

14Mert a Krisztus Jézus a mi békességünk. Ő tette eggyé a zsidókat és a nem

zsidókat. Ez a két csoport kölcsönösen gyűlölte egymást. El voltak választva, mintha fal lett volna közöttük. A Krisztus azonban ledöntötte a gyűlöletnek ezt a falát, amikor a saját testét feláldozta. 15Ugyanakkor, félretolta az útból a

Törvény* szabályait és rendelkezéseit is, hogy a saját uralma alatt ebből a két csoportból egyetlen új embert teremtsen, és így békesség legyen közöttük. 16Azt akarta, hogy ebből a két csoportból egy Test legyen, és kibékítse őket Istennel, a saját halála árán. Amikor a Krisztus meghalt a kereszten, akkor ezzel a két

csoport közötti gyűlölködésnek is véget vetett. 17Eljött, és a békesség örömhírét hozta a nem zsidó népeknek, akik távol voltak Istentől. De ugyanígy a

zsidóknak is békességet hirdetett, akik közel voltak Istenhez. 18Mert a

Krisztuson keresztül ugyanaz a Szent Szellem* nyitott szabad utat az Atyához

mindkettőnknek.

19Ezért most már ti sem vagytok többé idegenek, akik a nem zsidó népek

közül jöttetek. Polgártársai lettetek Isten népének, és tagjai Isten nagy

családjának. 20Isten szellemi értelemben beleépített benneteket abba a

templomba*, amelynek alapját az apostolok* és próféták* alkotják. Az épület legfontosabb sarokköve* azonban maga a Krisztus Jézus. 21Ő tartja össze az egész épületet, és ő építi fel, hogy az Úrban szent templommá legyen. 22Az ő uralma alatt a többiekkel együtt ti is folyamatosan beleépültök ebbe a templomba,

amely azért készül, hogy Isten maga lakjon abban a Szent Szellem* által.

Pál munkája a nem zsidó népek között

31Mindezek miatt vagyok én, Pál, most fogságban. Igen, a Krisztus Jézus

foglya vagyok tiértetek, akik a nem zsidók közül valók vagytok. 2Biztosan

hallottatok már arról, hogy Isten milyen munkát bízott rám: hogy kegyelmével

gazdálkodjak a ti érdeketekben. 3Talán arról is hallottatok, hogy Isten

közvetlenül megmutatta nekem azt a titkos tervét, amelyről az előbb röviden

írtam már. 4Ha ezt elolvassátok, megértitek belőle, hogyan gondolkodom én a

Krisztus titkáról. 5Isten mostanáig nem mutatta meg ezt a titkot az

embereknek. Most azonban a Szent Szellem* által a szent apostoloknak* és

prófétáknak* kijelentette. 6Ez a titok pedig a következő: az örömhír* által a nem zsidók is örökölhetik ugyanazokat a dolgokat, amiket Isten a zsidóknak

ígért, és ők is ugyannak a Testnek a részei lehetnek. Igen, a Krisztus Jézusban ők is ugyanúgy megkaphatják, amiket Isten ígért, mint a zsidók.

7Ennek az örömhírnek* az elterjesztésével bízott meg Isten engem, a

szolgáját. Irántam való jóindulatából adta nekem ezt az ajándékot, amit

2:12 szövetségek Azok a szövetségek, amiket Isten kötött népével a Jézus előtti időkben. Lásd a Szójegyzékben. 2:20 templom Az a hely, ahol Isten népe imádja Istent. Itt szellemi értlemben a hívőket jelenti, akik Istent imádják — ők az Isten szellemi temploma. 2:20 sarokkő Az épület legelső és legfontosabb alapköve.

EFEZUSIAKHOZ 3:8–4:8

306

meg sem érdemeltem. Így mutatta meg bennem a hatalmát. 8Én vagyok a

legeslegkisebb Isten népe között. Mégis nekem adta Isten azt az ajándékot,

hogy a Krisztus gazdagságát hirdessem a nem zsidóknak. Ez a gazdagság

olyan hatalmas, hogy az egészet senki nem tudja megérteni. 9Isten azt is

rám bízta, hogy mindenkinek mondjam el ezt a titkos tervét. Isten, aki a

mindenséget teremtette, örök idők óta mindeddig titokban tartotta ezt.

10Ennek a tervnek az a célja, hogy a mennyei helyeken lévő hatalmasoknak

és fejedelmeknek Isten megmutassa a maga sokféle bölcsességét a

Gyülekezet* által. 11Ez így felel meg Isten örök tervének, amelyet a mi

Urunkban, a Krisztus Jézusban teljesített be. 12Így hát Krisztus uralma alatt, és a Krisztusban való hitünk által bátran és bizalommal odamehetünk

Istenhez. 13Ezért arra kérlek benneteket, hogy ne szomorkodjatok az én

szenvedéseim miatt. Mert ezeket a szenvedéseket értetek vállaltam, és

nektek szereznek dicsőséget.

Pál imádkozik az efezusiakért

14Mindezeket látva, letérdelek az Atya-Isten előtt, és imádom őt, 15akitől

minden mennyei és földi család a nevét kapja. 16Arra kérem az Atyát, hogy

dicsőséges gazdagsága szerint és a Szent Szellem* által erősítse meg a belső

embert bennetek, 17hogy a Krisztusban való hitetek által ő lakjon a

szívetekben. Kérem, hogy mélyen belegyökerezzetek az isteni szeretetbe, és

egész életetek erre épüljön. 18Hogy ilyen módon képesek legyetek Isten

egész népével együtt megérteni, milyen széles, mennyire hosszú, milyen

magas és mennyire mély a Krisztus szeretete. 19Ezt emberi értelemmel fel

sem lehet fogni. Én mégis azért imádkozom, hogy tapasztaljátok meg

szeretetét, és hogy Isten maga töltsön be titeket teljesen.

20A bennünk működő ereje által Isten mérhetetlenül többet tud tenni,

mint amire kérjük, vagy amit el tudunk képzelni. 21Dicsőség Istennek

mindezért a Gyülekezetben* és a Krisztus Jézusban, minden nemzedékben

örök időkig! Ámen*!

A Test egysége

41Ezért én, aki fogságban vagyok az Úrért, arra kérlek benneteket, hogy

éljetek méltóan az Istentől kapott meghívásotokhoz! 2Legyetek mindig

alázatosak, szelídek és türelmesek, és isteni szeretettel viseljétek el egymást!

3A Szent Szellem* a békesség kötelével vesz körül, és így köt össze

benneteket. Minden igyekezettel arra törekedjetek, hogy ezt az egységet

őrizzétek meg! 4Csak egy Test van és egy Szent Szellem, mint ahogy

ugyanarra az egy reménységre hívott meg Isten benneteket. 5Csak egy Úr

van, egy hit és egy bemerítkezés*. 6Csak egy Isten van — mindenek Atyja—

aki uralkodik minden felett, mindenen keresztül cselekszik, és mindenhol

jelen van.

7Közülünk mindenki kapott valamilyen kegyelmet, annak megfelelően,

amilyen ajándékot adott neki a Krisztus. 8Ezért mondja az Írás*

„Amikor felment a magasságba,

foglyokat vitt magával,

és ajándékokat adott az embereknek.”

Zsolt 68:19

307

EFEZUSIAKHOZ 4:9–30

9Amikor azt mondja, hogy „felment”, az azt jelenti, hogy előzőleg Krisztus

lejött a Földre. 10Jézus Krisztus az, aki alászállt, majd felemelkedett az egek fölé, hogy azután betöltse a világmindenséget. 11Igen, ő az, aki apostolokat*, prófétákat*, evangélistákat, pásztorokat és tanítókat adott ajándékul az

embereknek. 12Azért adta őket, hogy felkészítsék és kiképezzék Isten népét

feladatukra, a szolgálatra — hogy ezáltal felépítsék és megerősítsék a

Krisztus „Testét”. 13Meddig fog tartani ez az építés? Addig, amíg

mindannyian ugyanúgy fogunk hinni, amíg ugyanúgy megismerjük az Isten

Fiát, amíg mindannyian egészen felnőtté válunk, és minden tekintetben

Krisztusra fogunk hasonlítani.

14Akkor majd nem leszünk többé olyanok, mint a kisgyermekek. A

különböző tanítások nem fognak ide-oda dobálni és elsodorni bennünket,

mint a szél és a hullámok a csónakot. Akkor majd nem fog többé befolyásolni

bennünket az emberek tévútra vezető ravaszsága. 15Nem! Mi az igazságot

mondjuk, de isteni szeretettel. Növekedjünk fel, hogy egyre jobban és minden

tekintetben hasonlítsunk Krisztusra! Mert Krisztus a „fej”, és mi vagyunk az ő

„Teste”. 16A „Test” pedig egészen Krisztustól függ. Ő kapcsolja, és tartja össze annak részeit. Ahogyan minden egyes „testrész” a saját feladatát végzi, úgy

növekszik, épül és erősödik az isteni szeretet által az egész „Test”.

Gyakorlati tanácsok

17Ezért mondom nektek — sőt figyelmeztetlek benneteket az Úr nevében —

hogy többé már ne éljetek úgy, mint a hitetlen nem zsidó emberek. Őket

hiábavaló gondolatok vezérelik, 18gondolkozásuk elsötétült. Istentől, aki az

élet forrása, elszakadtak, mert tudatlanok és a szívük megkeményedett.

19Mindenféle gonosz és rossz dolgot tesznek, de már nem is szégyellik

magukat, annyira elmerültek ezekben.

20Ti azonban a Krisztust egészen másmilyennek ismertétek meg! 21Tudom,

hogy már hallottatok róla, és őbenne meg is tanítottak titeket az igazságra.

Igen, az igazság Jézusban található meg. 22Megtanítottak benneteket rá, hogy

a korábbi gonosz életmódotokat hagyjátok el, és vessétek le a „régi embert”.

Ez ugyanis teljesen megromlott a saját vágyai miatt, amelyek rossz irányba

vezették. 23Megtanítottak benneteket arra is, hogy gondolkodásotokat teljesen meg kell újítanotok, 24és hogy fel kell öltözzétek az „új embert”, akit Isten úgy teremtett, hogy hozzá hasonlítson, igazságosságban és szentségben éljen.

25Ezért ne hazudjatok soha többé! „Minden ember igazat mondjon a

másiknak”*, hiszen mindannyian ugyanahhoz a „Testhez” tartozunk! 26„Még

ha haragudtok is, de ne vétkezzetek!”* Mielőtt a nap véget ér, szabaduljatok

meg a haragtól! 27Ne adjatok helyet magatokban a Sátánnak*, ne adjatok neki

semmi lehetőséget! 28Aki eddig lopott, többé ne lopjon, hanem dolgozzon, és

végezzen hasznos munkát, hogy még a szegényeknek is adhasson valamit!

29Soha többé ne káromkodjatok, se ne használjatok csúnya szavakat.

Csak olyat mondjatok, ami a javát szolgálja annak, aki hallja! Legyen a

beszédetek kedves és építő! 30Isten Szent Szellemét* ne szomorítsátok el!

Hiszen Isten a Szent Szellem által előre megjelölt benneteket arra az

4:25 idézet: Zak 8:16. 4:26 idézet: Zsolt 4:4.

EFEZUSIAKHOZ 4:31–5:21

308

időre, amikor elnyeritek a teljes megváltást! Ez a megjelölés mutatja,

hogy ti Istenhez tartoztok, és az övéi vagytok. 31Tisztítsátok ki

magatokból és közületek a keserűséget, haragot, indulatosságot és

mindenféle egyéb gonoszságot. Soha ne kiabáljatok mérgesen a másikra,

ne kívánjatok rosszat senkinek, se ne átkozódjatok! 32Ellenkezőleg,

legyetek mindig kedvesek és együttérzők egymás iránt. Mindig

bocsássatok meg egymásnak, amiként Isten is megbocsátott nektek a

Krisztusban.

51Isten szeretett gyermekei vagytok, ezért őt utánozzátok. 2Akármit

csináltok, isteni szeretetben tegyétek! Éljetek úgy, ahogyan a Krisztus

szeretett bennünket, és feláldozta magát értünk! Ez kedves volt Istennek,

mint az illatos füstölő-áldozat.

3Nyoma se legyen köztetek semmiféle szexuális bűnnek*, vagy romlottság-

nak, se kapzsiságnak. Hiszen ezek a dolgok nem illenek Isten népéhez!

4Ocsmány szavak, káromkodás, bolond beszéd vagy mocskos viccelődés

sem illenek hozzátok. Sokkal inkább, hogy hálát adjatok Istennek. 5Tudjátok

meg hogy, aki szexuális bűnben él, tisztátalan, vagy pénzimádó (mert az

ilyen valójában bálványt* imád), az egy sem kaphat helyet a Krisztus és Isten Királyságában*.

6Nehogy valaki becsapjon benneteket üres hazugságokkal, mert ezek miatt

fog Isten haragja rázúdulni az engedetlen emberekre. 7Ne legyen hát többé

semmi közötök az ilyen dolgokhoz! 8Igaz, hogy valamikor ti is sötétségben*

éltetek, most azonban világossággal vagytok telve, mert közösségben vagytok az Úrral. Éljetek ezért úgy, ahogyan az a világosság gyermekeihez illik! 9Hiszen a világosság mindenféle jóságot, igazságosságot és igazságot eredményez.

10Mindig igyekezzetek kitalálni, mi tetszik az Úrnak! 11Többé ne vegyetek részt azokban a hiábavaló dolgokban, amiket a sötétségben élő emberek szoktak

tenni. Sőt, inkább leplezzétek le, és mutassátok meg, hogy ezek a dolgok rosszak!

12Mert még beszélni is szégyen azokról a gonoszságokról, amiket ők titokban

elkövetnek. 13Ám minden cselekedet nyilvánvalóvá lesz, amikor fény derül rá,

14és minden, ami napvilágra kerül, az maga is világosság. Ezért mondjuk:

„Ébredj fel, te alvó,

és támadj fel a halálból,

s majd a Krisztus fénye ragyog rád!”

15Ezért nagyon ügyeljetek arra, hogyan éltek! Ne legyetek ostobák, hanem

okosak. 16Aki okos, minden lehetőséget kihasznál, mert gonosz időkben

élünk! 17Ne legyetek tehát ostobák, hanem értsétek meg, és ismerjétek fel az

Úr akaratát! 18Többé már ne részegeskedjetek, mert az megvadít, és

bolondságra vezet. Ellenkezőleg, inkább a Szent Szellem* töltsön be újra meg

újra benneteket! 19Zsoltárokkal, himnuszokkal és a Szent Szellemtől kapott

énekekkel bátorítsátok egymást. Énekeljetek az Úrnak teljes szívvel!

Énekeljetek neki új éneket! 20Urunk, Jézus Krisztus nevében adjatok hálát

mindig, mindenért Istennek, az Atyának!

Tanácsok a házaspároknak

21Legyetek készségesek az egymás iránti engedelmességre a Krisztus iránti

tiszteletből!

309

EFEZUSIAKHOZ 5:22–6:12

22Minden feleség úgy engedelmeskedjen férjének, mint az Úrnak! 23Mert

az asszony „feje” a férje, ahogyan a Gyülekezet „feje” a Krisztus. A

Gyülekezet a Krisztus „Teste”—és Krisztus ennek a „Testnek” a Megmentője.

24Ahogyan a Gyülekezet engedelmeskedik a Krisztusnak, ugyanúgy az

asszonyok is minden dologban engedelmeskedjenek a férjüknek!

25Férjek, ti pedig úgy szeressétek feleségeteket, ahogyan a Krisztus szerette a Gyülekezetet. Odaadta érte a saját életét, 26hogy felkészítse, és megtisztítsa az övéit az Isten élő beszéde által. Hasonlóan ahhoz, ahogy valaki megfürdik a

vízben, hogy tiszta legyen. 27Krisztus azért halt meg, hogy a Gyülekezetet

felkészítse a maga számára, mint dicsőséges, szent és tökéletes szépségű me-

nyasszonyát. 28Ugyanígy szeresse minden férj is a saját feleségét! Ahogyan a

saját testét szereti, úgy szeresse a feleségét minden férj! Mert aki a feleségét szereti, az egyúttal önmagát is szereti. 29A saját testét senki sem gyűlöli, hanem táplálja és gondozza. Ugyanígy táplálja és gondozza Krisztus is a

Gyülekezetet. 30Hiszen mi a Krisztus „Testének” részei vagyunk. 31Ahogy meg

van írva: „Ezért a férfi elhagyja apját és anyját, ragaszkodik a feleségéhez, és a kettő eggyé lesz.”* 32Mélységes titok ez! Én azonban most a Krisztusra és a

Gyülekezetre gondolok. 33Ugyanakkor azonban minden férfi úgy szeresse a

feleségét, mint sajátmagát. Az asszonyok pedig tiszteljék férjüket!

Tanácsok a gyerekeknek és szüleiknek

61Gyermekek, engedelmeskedjetek szüleiteknek az Úr akarata szerint,

mert ez így helyes! 2Meg van írva: „Tiszteld apádat és anyádat!”* Ez az

első parancsolat, amelyhez ígéret is kapcsolódik: 3„Akkor majd jó dolgod

lesz, és sokáig élsz itt a földön.”*

4Apák, ne ingereljétek haragra gyermekeiteket, hanem az Úr útmutatása

szerint neveljétek és fegyelmezzétek őket!

Rabszolgák és uraik

5Szolgák, engedelmeskedjetek földi uratoknak! Ezt félelemmel, tisztelettel

és igaz szívvel tegyétek, mintha közvetlenül Krisztusnak engedelmeskedné-

tek! 6Ne csak akkor dolgozzatok, amikor szem előtt vagytok! Ne csak az

emberek tetszését keressétek! Szívvel-lélekkel végezzétek a munkátokat,

mint akik Istennek dolgoznak, és a Krisztusnak szolgálnak! 7Örömteli

szívvel dolgozzatok, mintha nem is embereket szolgálnátok, hanem

közvetlenül az Urat. 8Jusson eszetekbe, hogy ha valaki — akár szolga, akár

szabad ember— valami jót tesz, az Úrtól kap jutalmat!

9Hasonlóképpen, ti is, akiknek szolgáitok vannak, bánjatok jól velük, és többé ne fenyegessétek őket! Jusson eszetekbe, hogy a ti Uratok, Jézus a Mennyben

van! Ő azonban a ti szolgáitoknak is Ura, aki mindenkit igazságosan ítél.

Vegyétek fel Isten teljes fegyverzetét!

10Végül pedig, erősödjetek meg az Úrban, az ő hatalmas ereje által!

11Öltözzetek fel abba a teljes fegyverzetbe, amit Isten ad, hogy képesek

legyetek ellenállni a Sátán* minden cselének és ravaszságának! 12Hiszen mi

5:31 idézet: 1Móz 2:24. 6:2 idézet: 2Móz 20:12 és 5Móz 5:16. 6:3 idézet: 2Móz 20:12 és 5Móz 5:16.

EFEZUSIAKHOZ 6:13–24

310

nem emberek ellen harcolunk, hanem szellemi természetű uralkodók és

fejedelmek ellen, a jelenlegi sötét világot irányító hatalmas és gonosz

szellemek ellen, akik a magasságban vannak. 13Ezért szükséges, hogy

vegyétek fel, és használjátok mindazokat a fegyvereket, amiket Isten ad

nektek. Így lesztek képesek ellenállni, azon a gonosz napon. Így tudtok majd

mindvégig harcolni, és megállni a gonosszal szemben. 14Tehát álljatok erősen

és vegyétek fel derekatokra az igazság övét! Melletekre az igazságosság

páncélját kössétek fel! 15Legyetek állandóan készen rá, hogy a békesség

örömhírét* mindenkinek elmondjátok, ez legyen a saru a lábatokon!

16Mindezek fölé vegyétek a hitet, ez legyen a pajzsotok, amellyel elolthatjátok a gonosz minden tüzes nyilát! 17Vegyétek fel az Isten szabadítását, ez legyen a sisak a fejeteken! Vegyétek kezetekbe a kardot, amelyet a Szent Szellem* ad!

Ez a kard az Isten beszéde. 18Minden helyzetben imádkozzatok a Szent

Szellem által. Gyakoroljátok az imádkozás és kérés minden fajtáját! Erre

mindig legyetek készen, maradjatok éberek, és tartsatok ki az imádkozásban!

19Ne hagyjátok abba az imádkozást Isten embereiért és népéért!

Állhatatosan imádkozzatok értem is, hogy amikor megszólalok, tudjam, mit

kell mondanom, és bátran mondhassam mindenkinek az örömhír* titkát!

20Ezt az örömhírt képviselem itt, a rabságban is. Imádkozzatok értem, hogy

bátran szólhassak, ahogyan kell!

Búcsúzás

21Hogy ti is megtudjátok, miként megy a sorom, és jelenleg mit csinálok,

Tükhikosz, aki szeretett testvérünk és az Úr hűséges szolgája, mindent

elmond majd nektek. 22Azért küldöm hozzátok, hogy megtudjátok, mi van

velem, és megvigasztaljon benneteket.

23Adjon az Atya Isten és az Úr Jézus Krisztus minden testvéremnek

békességet és isteni szeretetet a hittel együtt! 24Isten kegyelme* nyugodjon

mindazokon, akik el nem múló szeretettel szeretik Urunkat, Jézus Krisztust!

311

Pál levele

a filippiekhez

11Üdvözlet Páltól és Timóteustól, akik a Krisztus Jézus szolgái,

mindazoknak, akik Jézus Krisztus által Isten népéhez tartoznak Filippi

városában, az idős gyülekezeti vezetőknek* és diakónusoknak*.

2Atyánk, az Isten és az Úr, Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet és

békességet!

3Hálát adok Istenemnek valahányszor rátok gondolok. 4Mindig örömmel

imádkozom értetek, 5és hálás vagyok Istennek azért a segítségért, amit

tőletek kaptam az örömhír* terjesztésében. Ti valóban segítettetek nekem

ebben az első naptól kezdve mindmáig. 6Igen, Isten kezdte el veletek és

közöttetek ezt a jó dolgot. Ő folytatja is mindaddig, amíg Krisztus Jézus

vissza nem jön. És addig a napig tökéletesen be is fogja fejezni. Ebben

egészen biztos vagyok.

7Tudom, hogy igazam van, amikor így gondolkozom rólatok, hiszen

szívembe zártalak benneteket. Mindnyájan társaim vagytok Isten kegyelmében.

Most is, amikor fogságban vagyok, meg akkor is, amikor az örömhírt* védem,

és annak igazságát bizonyítom. 8Isten a tanúm, mennyire szeretnélek már látni benneteket, mert a Krisztus Jézus szeretetével szeretlek titeket.

Pál imádsága

9Amikor értetek imádkozom, azt kérem,

hogy egyre jobban növekedjen bennetek az isteni szeretet,

meg ezzel együtt az igazság ismerete és mindenféle megértés,

10

hogy ezáltal minden helyzetben képesek legyetek felismerni,

ami a legjobb, és azt is válasszátok,

hogy ilyen módon tiszták és ártatlanok legyetek a Krisztus

eljövetelének napjára,

11

hogy Jézus Krisztus segítségével sok olyan dolgot vigyetek véghez, ami

tetszik Istennek, és ezzel dicsőséget és dicséretet

szerezzetek Istennek.

Az örömhír terjedése a császár udvarában

12Testvéreim, szeretném, ha tudnátok, hogy minden, ami eddig velem

történt, segítette az örömhír* terjedését. 13Az egész császári palota őrsége, sőt mindenki más is megtudta, hogy engem azért tartanak rabságban, mert

Krisztust szolgálom. 14Ezért sokan, akik testvéreink az Úrban felbátorodtak,

és félelem nélkül hirdetik Isten üzenetét.

15Igaz, vannak olyan testvérek is, akik ezt irigységből és ellenségeskedés-

ből teszik. Mások azonban jó szívvel és szeretetből beszélnek az embereknek

FILIPPIEKHEZ 1:16–2:3

312

Krisztusról. 16Hiszen tudják, hogy Isten azért küldött engem, hogy

megvédjem az örömhírt*. 17Vannak, akik nem őszinte szívvel, hanem önző

szándékkal beszélnek Krisztusról. Azt hiszik, hogy ezzel még nehezebbé

teszik számomra a fogságot.

18De mit számít ez? Akár jó, akár rossz szándékkal teszik, mégis csak

Krisztust ismertetik meg az emberekkel. Ez a fontos! Ennek szívből örülök,

és mindig is örülni fogok, 19mert tudom, hogy ez a börtönből való kiszaba-

dulásomhoz vezet. Ebben ti is segíttek azzal, hogy imádkoztok értem, és

segít Jézus Krisztus Szelleme* is. 20Mindennél jobban kívánom és akarom,

hogy semmiben se szégyenüljek meg. Sőt, azt várom, hogy bennem bátran

megmutatkozzon, hogy Krisztus mindenkinél hatalmasabb. Azt várom,

hogy ez most is így lesz, mint ahogy eddig is így volt. Azt várom, hogy ez

így lesz, akár élek, akár meghalok. Ebben állhatatosan bízom, és ezt akarom.

21Hiszen számomra az élet Krisztust jelenti. Ha pedig meg kell halnom, az

tiszta nyereség*. 22Igaz viszont, hogy ha tovább élhetek ebben a testben,

akkor tovább örülhetek munkám eredményének. Ezért nem is tudom,

melyiket válasszam. 23Egyszerre kétféle kívánság van bennem. Szeretnék

már kilépni ebből a földi életből, és Krisztushoz költözni, mert az számomra

sokkal-sokkal jobb. 24A ti számotokra azonban az a jobb, ha továbbra is

közöttetek élek, mert szükségetek van rám. 25Mivel ebben biztos vagyok,

tudom, hogy itt maradok még veletek. Segíteni fogok nektek, hogy

felnőjetek a hitben, és sok örömötök legyen ebben. 26Ezért, amikor újból

meglátogatlak benneteket, még több okotok lesz arra, hogy Krisztus

Jézusban dicsekedjetek velem.

27Mindenesetre, ügyeljetek arra, hogy a Krisztusról szóló örömhírhez*

méltóan éljetek. Akkor, akár meg tudlak látogatni titeket, akár nem, jó

híreket fogok hallani felőletek. Azt szeretném hallani, hogy erősek vagytok,

és egy szívvel-lélekkel küzdötök azért, amit az örömhírből származó hit

jelent. 28Azt szeretném, ha semmiképpen nem ijednétek meg az ellenfeleitek-

től. Ha bátrak vagytok, ez az ő számukra annak a bizonyítéka, hogy el

fognak pusztulni. Számotokra pedig azt bizonyítja, hogy győzni fogtok, és ez

Istentől van. 29Isten megadta nektek, hogy Krisztusban higgyetek. De ez még

nem minden! Azzal is megajándékozott benneteket, hogy szenvedjetek

Krisztusért. 30Amikor nálatok voltam, láttátok, hogyan harcoltam azokkal,

akik az örömhír ellenségei. Halljátok, hogy most is ilyen harcaim vannak. De

most nektek magatoknak is ugyanilyen küzdelmeket kell átélnetek.

Egység és szeretet

21Kérhetek-e tőletek valami vigasztalást a Krisztusban? Van-e bennetek

szeretetteljes vigasztalás? Valóban közösségünk van egymással a Szent

Szellemben*? Van bennetek gyengéd együttérzés a számomra? 2Ha igen,

akkor, tegyétek meg, amire kérlek titeket! Ezzel nagy örömöt fogtok szerezni.

Legyen a gondolkozásotok összhangban egymással, legyen bennetek

ugyanaz az isteni szeretet egymás iránt, éljetek teljes egyetértésben, és

ugyanarra a célra törekedjetek! 3Ne irányítson benneteket az önzés, irigység, vagy büszkeség! Ellenkezőleg, alázatosak legyetek, és adjatok a másiknak

1:21 nyereség Vagyis, ha meg kell halnom, közelebb jutok Jézushoz.

313

FILIPPIEKHEZ 2:4–23

több tiszteletet, mint amit magatoknak kívántok! 4Ne csak a magatok

érdekeit nézzétek, hanem mindenki törődjön a testvérei érdekeivel is!

Jézus példája

5Az a gondolkodásmód és szándék uralkodjon bennetek, amely a Krisztus

Jézust jellemezte.

6Ő ugyanis, minden tekintetben Istenhez volt hasonló, sőt, egyenrangú volt

Istennel. Ehhez azonban nem ragaszkodott mindenáron, mint jogos tulajdoná-

hoz, hanem 7mindenről önként lemondott, és beleegyezett abba, hogy szolga

legyen. Amikor a Földön megszületett és emberré lett, valóban olyan is volt,

mint egy szolga. 8Amikor külsejét tekintve úgy élt, mint ember, megalázko-

dott, és tökéletesen engedelmeskedett Istennek. Még akkor is engedelmes volt, amikor emiatt meg kellett halnia. Igen, a kereszten történt halála pillanatáig engedelmes maradt, 9ezért azután Isten a legmagasabb méltóságra emelte.

Olyan nevet és hatalmat adott neki, amely minden más név és hatalom fölött

áll. 10Isten azért tette ezt, mert azt akarja, hogy a Jézus nevére mindenki

hajoljon meg. Igen, Jézus előtt minden személy hódolattal meg fog hajolni a

Mennyben, a Földön és a föld alatt is. 11Mindenki el fogja ismerni, és ki fogja mondani: „Jézus Krisztus az Úr”. Ez pedig dicsőségére lesz az Atya Istennek.

Isten iránti engedelmesség

12Szeretett testvéreim, ti mindig engedelmesek voltatok, amikor közöttetek

éltem. Most, hogy távol vagyok tőletek, még fontosabb, hogy engedelmes-

kedjetek. Tegyétek teljessé, és biztossá a megmeneküléseteket! Mindezt

pedig Isten iránti teljes tisztelettel, sőt istenfélelemmel vigyétek véghez!

13Hiszen maga Isten az, aki bennetek munkálkodik. Segít benneteket, hogy

akarjátok azt tenni, ami Istennek örömet okoz. Ő ad hozzá erőt is, hogy

valóban meg is tudjátok tenni ezeket.

14Mindent elégedetlenség és panaszkodás nélkül tegyetek! 15Akkor Isten

ártatlan és tiszta gyermekei lesztek, akikben senki sem talál hibát. A gonosz és romlott emberek között úgy ragyogtok, mint a csillagok a sötét éjszakában.

16Igen, így fényletek közöttük, amikor Isten életet adó üzenetét mondjátok

nekik. Ezért azután büszke leszek rátok a Krisztus Napján, amikor ő

visszajön. Akkor látni fogom, hogy nem hiába dolgoztam közöttetek. Akkor

látszik meg, hogy a versenypályát végig futottam, és győztem.

17Hitetek által egész életetek olyan, mint Isten oltárán* az áldozat*. Lehet, hogy ehhez az áldozathoz a saját halálomat is hozzá kell adnom. De még ha

így is történik, akkor is boldog vagyok, és együtt örülök veletek. 18Ti is

örüljetek ennek velem együtt!

Hírek Timóteusról és Epafroditoszról

19Remélem, hogy az Úr Jézus segítségével hamarosan elküldhetem

hozzátok Timóteust, hogy a jó hírek, amiket rólatok fog hozni, felvidítsanak.

20Nincs senki más, aki ennyire hasonló lenne hozzám a gondolkodásában. Ő

igazán szívén viseli a sorsotokat. 21A többiek ugyanis csak a saját érdekeikkel törődnek, nem a Jézus Krisztus dolgaival. 22Ismeritek Timóteust, hogy

milyen ember. Tudjátok, hogy úgy szolgált velem együtt az örömhír* terjesz-

tésében, ahogy a fiú az apjának segít. 23Az a tervem, hogy hamarosan

FILIPPIEKHEZ 2:24–3:10

314

elküldöm hozzátok, de előbb meg kell várnom, hogyan alakul az én sorsom.

24Sőt, bízom az Úrban, hogy hamarosan én magam is meglátogatlak

benneteket.

25Úgy gondoltam, itt az ideje, hogy Epafroditoszt visszaküldjem hozzátok.

Ő kedves testvérem, munkatársam és harcostársam is. Azért küldtétek

hozzám, hogy ebben a helyzetben segítsen és szolgáljon nekem. 26De most

visszaküldöm, mert már nagyon hiányoztatok neki. Epafroditoszt az is

nyugtalanította, hogy ti közben megtudtátok, hogy ő beteg volt. 27Igaz,

valóban beteg volt, sőt majdnem meg is halt. Isten azonban könyörült rajta.

De nemcsak rajta, hanem rajtam is, hogy egyéb szomorúságaimra ne jöjjön

újabb bánat. 28Ezért még inkább haza akartam küldeni, hogy mikor

találkoztok, újra együtt örülhessetek. Így én is megnyugodhatok.

29Fogadjátok hát nagy örömmel az Úrban. Az ilyen ember megérdemli, hogy

tiszteljétek! 30Ő ugyanis Krisztus munkája miatt került oly közel a halálhoz.

Életét kockáztatta, hogy engem szolgálhasson helyettetek is.

Krisztus megismerése mindennél többet ér!

31Most pedig örüljetek az Úrban, testvéreim! Számomra nem fárasztó, ha

újra ezt írom, titeket viszont megerősít.

2Vigyázzatok, maradjatok távol a gonosz emberektől, akik olyanok, mint a

kutyák! Legyetek óvatosak, és maradjatok távol azoktól, akik gonosz ügyet

szolgálnak, és azoktól is, akik körülmetélnek*! 3Az igazi körülmetéltek*

ugyanis mi vagyunk, akik Istent az ő Szelleme* által imádjuk*. Mi Krisztus

Jézusban dicsekszünk. Nem bízunk magunkban, sem abban, amit magunktól

meg tudunk tenni. 4Én ugyan bízhattam volna a származásomban, mégsem

teszem. Ha valaki ilyen előnyökben bízik, akkor én még sokkal inkább

bízhatnék. 5Én ugyanis Izrael népéhez tartozom, mert Benjámin törzséből

származom. Születésem után a nyolcadik napon körülmetéltek. Héber (zsidó)

vagyok, és minden ősöm is az volt. Úgy követtem a Törvényt*, mint farizeus*.

6Lelkes és elszánt voltam, ami abból is látszik, ahogyan Jézus követőit

üldöztem*. Senki sem találhatott hibát abban, ahogyan a Törvényt követtem.

7Régen ezek a dolgok nagyon fontosak voltak a számomra. De most úgy

látom, hogy Krisztussal összehasonlítva semmit nem érnek. 8De nemcsak

ezeket, hanem az összes többi dolgot is teljesen értéktelennek tartom ahhoz

képest, hogy egyre jobban megismerhetem Krisztus Jézust, az én Uramat.

Mert őt megismerni mindennél sokkal jobb és értékesebb. Krisztus kedvéért

mindezekről lemondtam, pedig valamikor értékesek voltak nekem. Most

már tudom, hogy mindez csak értéktelen szemét! Azért mondtam le ezekről,

hogy Krisztust megnyerjem, 9és benne élhessek. Mivel hiszek Krisztusban,

Isten elfogad engem. Ez azonban nem amiatt van, mert igyekeztem a

Törvényt betartani. Isten ugyanis a hitem miatt fogad el. 10Az a célom, hogy

egyre jobban megismerjem Krisztust, és megtapasztaljam azt az erőt,

amellyel Isten feltámasztotta őt a halálból. Közösséget akarok vállalni

3:2 körülmetélnek Az eredetiben szójáték, mert a „körülmetélni” szó a görögben azt is jelenti, hogy „teljesen levágni”. 3:3 igazi körülmetéltek Szó szerint: „mi vagyunk a körülmetélkedés”. Lásd a Szójegyzékben. Szellemi értelemben azokat jelenti, akik Jézusban hisznek, és az Új Szövetség részesei. 3:3 Istent … imádjuk Jelentheti azt is: „Isten Szelleme által imádjuk Istent, és szolgálunk.”

315

FILIPPIEKHEZ 3:11–4:7

Krisztussal a szenvedéseiben is. Egyre jobban hasonlítani szeretnék hozzá,

még a halálomban is. 11Mindezt pedig abban a reményben, hogy én is részt

fogok venni a halottak közül való feltámadásban.

A győztesnek járó jutalomért futok

12Igaz, még nem értem el ezt a célt. Még nem vagyok olyan, mint

amilyennek Isten akarja, hogy legyek. De állandóan azon igyekezem, hogy

ezt a célt elérjem, és erősen megragadjam, ahogy Krisztus is erősen

megragadott engem. 13Testvéreim, tudom, hogy most még nem értem el ezt

a célt. De erre az egy dologra figyelek: elfelejtem azt, ami már mögöttem van, és teljes erővel igyekszem előre. 14Azért küzdök, hogy elérjem ezt a célt, és megkapjam a győztesnek járó mennyei jutalmat. Isten maga hívott el

bennünket arra Krisztus Jézus által, hogy ezt a díjat megkapjuk.

15Akik szellemileg érettek vagyunk, mind így kellene gondolkozzunk. De

ha valamiben más lenne a véleményetek, Isten majd azt is megmutatja

nektek. 16Amit viszont már megértettünk, azt az igazságot követnünk is kell.

17Testvéreim, ti is mindannyian kövessétek az én példámat! Azokra

figyeljetek, akik úgy élnek, ahogyan mi példát mutattunk nektek! 18Mert

sokan vannak, akik úgy élnek, mint a Krisztus Keresztjének* ellenségei.

Ezekről az emberekről már sokszor beszéltem nektek, és most sírva mondom

ezt ismét. 19Mert ezeknek pusztulás lesz a sorsa. Nem Istent imádják, hanem

a saját testi kívánságaikat szolgálják ki. Szégyellni való dolgokat tesznek, és még büszkék is rá! Csak földi dolgokon jár az eszük. 20A mi igazi hazánk

azonban a Menny. Szabadítónkat, az Úr Jézus Krisztust is a Mennyből

várjuk: onnan fog visszajönni. 21Ő fogja megváltoztatni jelenlegi földi

testünket, hogy hasonló legyen az ő dicsőséges testéhez. Jézus ereje fogja ezt a változást véghezvinni. Ugyanezzel az erővel fog uralkodni minden és

mindenki fölött.

Mindig örüljetek!

41Testvéreim, úgy szeretnék már találkozni veletek! Hiszen nagyon

szeretlek benneteket: ti vagytok az én örömöm és győzelmi jutalmam!

Továbbra is kövessétek az Urat, aki szeret titeket, és maradjatok benne!

2Evódiát és Szüntükhét kérem, hogy egyezzenek meg, és legyenek

összhangban egymással az Úrban! 3Téged pedig, hűséges munkatársam, arra

kérlek, hogy segíts ennek a két asszonynak. Hiszen ők is együtt küzdöttek

velem az örömhír* terjesztésében, akárcsak Kelemen és a többi munkatársa-

im, akiknek nevét beírták az Élet Könyvébe*.

4Mindig örüljetek az Úrban!

5Újra mondom: örüljetek! Mindenki lássa meg, hogy szelídek és kedvesek

vagytok! Közel van már az Úr! 6Ne aggódjatok semmi miatt! Bármilyen

helyzetben vagytok is, imádkozzatok! Kérjétek Istentől, amire szükségetek

van. De amikor imádkoztok, mindig adjatok hálát Istennek! 7Isten békessége

megőrzi majd szíveteket és gondolataitokat a Krisztus Jézusban. Ez a

békesség olyan hatalmas, hogy minden képzeletet felülmúl.

4:3 az Élet Könyve Isten könyve a Mennyben, amelyben fel van írva mindazoknak a neve, akik Istenhez tartoznak. Lásd Jel 3:5 és 21:27.

FILIPPIEKHEZ 4:8–23

316

8Végül, testvéreim, azokon a dolgokon gondolkodjatok, amik igazak,

dicséretre méltók, igazságosak, tisztességesek, szépek, tiszteletre méltók,

kiválók és dicséretesek. 9Amit megtanultatok, elfogadtatok, hallottatok és

láttatok tőlem, azt továbbra is tegyétek meg, és veletek lesz a békesség Istene.

Köszönet a segítségért

10Nagyon boldog voltam az Úrban, mert hosszú idő után ismét gondos-

kodtatok rólam. Tudom, hogy már korábban is gondoltatok rám, de nem volt

rá lehetőségetek, hogy ezt megmutassátok. 11Ezt azonban nem azért

mondom, mintha valamiben hiányt szenvednék. Mert megtanultam, hogy

mindig elégedett legyek azzal, amim éppen van. 12Tudom, hogyan éljek,

amikor szegény vagyok, és azt is, hogyan éljek a gazdagsággal. Ismerem a

jóllakást és az éhezést, a szükséget és a bőséget is. Megtanultam, hogyan

nézzek szembe bármikor, bármilyen helyzettel. 13Mert mindenre van erőm a

Krisztus által, aki megerősít.

14Mégis jól tettétek, hogy segítettetek, amikor szükségem volt rá! 15Ti,

fillippiek, magatok is emlékeztek rá, mikor az örömhír* terjesztését

elkezdtem. Amikor Macedóniából elindultam, egyetlen más gyülekezettel

sem volt ilyen kölcsönös segítésre épülő kapcsolatom, csak veletek. 16Ti már

akkor is többször küldtetek ajándékot nekem, amikor Thesszalonikában

jártam. Valóban szükségem is volt a segítségetekre. 17Ezt nem azért

mondom, mintha ajándékokat várnék. Inkább arra vágyom, hogy áldást

kapjatok. Mert aki ad, az áldást nyer. 18Mindenem megvan, ami csak

szükséges, sőt még azon felül is. Amióta ajándékotokat Epafroditosz elhozta,

több is van, mint ami szükséges. Ez az ajándék olyan volt, mint az Istennek

felajánlott jó illatú és kedves áldozat*. Ezt Isten szívesen fogadja. 19Isten dicsőséges gazdagsága mind a Krisztus Jézusban található. Ehhez a gazdagsághoz mérten fog az én Istenem gondoskodni mindenről, amire

szükségetek van. 20Dicsőség a mi Atyánknak és Istenünknek örökké!

21Köszöntsetek mindenkit, aki Isten népéhez tartozik: mindenkit, aki a

Krisztus Jézusban van! A velem lévő testvérek is köszöntenek benneteket.

22Köszöntésüket küldik nektek mindazok, akik itt Isten népéhez tartoznak.

Külön is köszöntenek benneteket a császár* udvarából való testvérek.

23Urunk, Jézus Krisztus kegyelme legyen veletek!

317

Pál levele

a kolosséiakhoz

11Üdvözlet Páltól, aki Isten akaratából Jézus Krisztus apostola*, és

Timóteus testvértől,

2Isten Kolosséban élő népének, akik hűséges testvéreink Krisztusban.

Atyánk, az Isten, adjon nektek kegyelmet* és békességet!

3Hálát adunk Istennek, a mi Urunk Jézus Krisztus Atyjának minden egyes

alkalommal, amikor értetek imádkozunk. 4Hálát adunk, mert hallottuk, hogy

hisztek Krisztus Jézusban, és igazán szeretitek Isten minden gyermekét. 5Ez

a hit és szeretet pedig abból a reménységetekből fakad, amely a Mennyben

van félretéve a számotokra. Erről a reménységről akkor hallottatok először,

amikor az igazság üzenetét, az örömhírt* megismertétek. 6Ez az üzenet

hozzátok is eljutott, akárcsak a többi néphez szerte a világon. Igen, az

örömhír egyre jobban terjed, és mindenhol jó eredményeket hoz. Nálatok is

így van ez, amióta csak hallottátok, és igazán megismertétek Isten

kegyelmét*. 7Ezt az örömhírt Epafrásztól, szeretett szolgatársunktól

hallottátok először. Ő hűségesen szolgálja Krisztust a ti javatokra. 8Tőle

hallottuk, milyen erős isteni szeretet van bennetek a Szent Szellem* által.

9Ezért, amióta csak hallottuk felőletek ezt a sok jó hírt, szüntelen

imádkozunk értetek. Azt kérjük Istentől, hogy akaratának teljes megértése

által töltsön be titeket mindenféle szellemi bölcsességgel és megismeréssel.

10Akkor az életetek méltó lesz az Úrhoz, sok örömet szerez neki, mindig

sokféle jó dolgot visztek véghez, és egyre jobban és mélyebben megismeritek

az Istent. 11Azt kérjük, hogy Isten, a saját dicsőségének hatalma szerint

erősítsen meg benneteket minden tekintetben, hogy állhatatosan és

türelmesen ki tudjatok tartani minden körülmények között, sőt, mindezt

örömmel és hálaadással tegyétek. 12Igen, adjatok hálát az Atyának, aki

alkalmassá tett benneteket arra, hogy részt vegyetek abban az örökségben,

amit Isten készített el a világosságban élő népe számára. 13Az Atya mentett

ki bennünket a sötétség* hatalmából, és ő vitt át szeretett Fia királyságába.

14Ő általa, a Fiú által szabadultunk meg, és kaptunk a bűneinkre bocsánatot.

Krisztus által ismerhetjük meg Istent

15Istent nem láthatja egyetlen ember sem. Jézus, azonban pontosan

megmutatja, hogy Isten milyen. Jézus feljebbvaló minden teremtett

lénynél. 16Azért van ez így, mert Isten Jézus által teremtett meg mindent a

Mennyben és a Földön: minden látható és láthatatlan lényt, még a

trónokat, urakat, uralkodókat és fejedelmeket is. Isten mindezeket a Fia

közreműködésével és Fia számára teremtette. 17A Fiú minden teremtmény-

nél előbb létezett, és hatalmával ő tartja fenn az egész világmindenséget.

KOLOSSÉIAKHOZ 1:18–2:5

318

18Ő a „feje” a „testnek”, vagyis a Gyülekezetnek*. Ő a forrása mindennek.

Ő a legelső, aki a halálból feltámadt,* ezért mindenben és minden

tekintetben övé az első hely. 19Mert Isten úgy látta jónak, hogy az ő

teljessége éljen a Fiúban, 20és a Fiú által kössön békét mindenkivel, aki a

Földön, vagy a Mennyben lakik. Isten ezt a békét Jézus vére által kötötte

meg, amikor Jézus meghalt a kereszten.

21Ti régebben távol éltetek Istentől. Gondolkodásotok szerint és gonosz

tetteitek miatt Isten ellenségei voltatok. 22De Jézus most mégis kibékített

benneteket Istennel. Ez Jézus Krisztus halála által történt, amikor Jézus itt élt a földön, emberi testben. Isten ezt azért tette, hogy szentek*, hibátlanok és ártatlanok legyetek, amikor majd maga elé állít benneteket. 23Jézus Krisztus

ezt valóban meg is fogja tenni, ha mindvégig kételkedés nélkül és szilárdan

bíztok benne, és belekapaszkodtok abba a reménybe, amit az örömhír* adott

nektek. Ezt az örömhírt, amelynek én, Pál, a szolgája lettem, már szerte az

egész világon mindenkinek hirdetik.

Isten titkos igazsága

24Annak ellenére, hogy most értetek testi szenvedéseket kell elviselnem,

mégis örülök. Ugyanis még sok olyan dolog van, amit Krisztusnak el kell

szenvednie a „testében”, vagyis a Gyülekezetben. Én pedig elfogadom

azt, ami ebből nekem jutott, és elszenvedem ezeket a dolgokat az én

testemben az ő „testéért”. 25Ezt a „testet”, a Gyülekezetet szolgálom Isten

megbízása alapján, amelyet a ti érdeketekben adott nekem. Igen, Isten rám

bízta, hogy üzenetét teljesen megismertessem veletek. 26Ez az üzenet

pedig az a titkos igazság, amely a korábbi korszakokban és nemzedékek

elől el volt rejtve. Most azonban Isten megmutatta az övéinek. 27Ugyanis

azt akarta, hogy népe világosan megértse, milyen nagy és dicsőséges ez a

titkos igazság a nem zsidó emberek között. Ez a titkos igazság pedig

maga Krisztus, aki bennetek lakik. Ő a mi egyedüli reménységünk arra

nézve, hogy majd részt vehetünk Isten dicsőségében. 28Mi Krisztust

ismertetjük meg mindenkivel. Mindenféle bölcsességgel tanítunk,

bíztatunk és figyelmeztetünk minden embert, hogy amikorra majd Isten

színe elé kerül, addigra már elérje Krisztusban a teljességet. 29Ez a célja

minden fáradozásomnak, és ezért küzdök Krisztus erejével, amely

erőteljesen működik bennem.

21Testvéreim, akarom, hogy tudjatok róla, milyen sokat küzdök értetek,

meg mindazokért a Laodicea városában és máshol élőkért, akik

személyesen nem ismernek engem. 2Azért küzdök, hogy mindannyian felbá-

torodjanak, és az isteni szeretet kösse össze őket. Azt akarom, hogy megtap-

asztalják a valódi megértésből származó bizonyosságot. Azért küzdök, hogy

egyre mélyebben megértsék az Isten titkos igazságát, ami nem más, mint

maga Krisztus. 3Benne rejtette el Isten a bölcsesség és tudás minden kincsét.

4Mindezt azért mondom, hogy senki se tudjon benneteket becsapni olyan

tanításokkal, amik jónak látszanak, de valójában hamisak. 5Testben ugyan

most távol vagyok, szellemben azonban ott vagyok veletek, és örülök, mert

látom, hogy rend van köztetek, és rendíthetetlenül bíztok Krisztusban.

1:18 legelső … feltámadt Szó szerint: „elsőszülött a halottak közül.”

319

KOLOSSÉIAKHOZ 2:6–20

Krisztusban éljetek!

6Éppen ezért, mivel befogadtátok Jézust, mint Krisztust és Urat, egész élet-

módotokat igazítsátok hozzá! 7Mélyen gyökerezzetek bele Krisztusba, és ő

legyen az a szilárd alap, amelyre életetek felépül. Erősödjön meg a benne

való hitetek, és mindenben szüntelen adjatok hálát Istennek — ahogyan azt

tanították nektek.

8Vigyázzatok, nehogy valaki félrevezessen benneteket okoskodással,

csalóka és értelmetlen elméletekkel, amelyeket emberek találnak ki. Ezek a

dolgok csupán a hitetlenek haszontalan gondolatai, és nem Krisztustól

származnak.

9Mert Jézus Krisztusban él az Isten egész teljessége testi alakban. 10Ti is

Krisztusban teljesedtetek be, aki az összes uralkodó és fejedelem felett

uralkodik.

11A benne való hit által benneteket is „körülmetéltek”*, de ezt nem emberek

tették veletek, hanem maga Krisztus. Ezzel a „körülmetéléssel” levetettétek a régi emberi természetet. 12Ez akkor történt, amikor bemerítkeztetek*, és ezzel Krisztussal együtt eltemettek benneteket. Ugyanakkor azonban Krisztussal

együtt fel is támasztott benneteket Isten, mert hittetek hatalmában, amelyet

akkor mutatott meg, amikor feltámasztotta Krisztust a halottak közül. 13Ti

ugyanis szellemileg halottak voltatok a bűneitek miatt, és azért, mert a régi emberi természet uralkodott rajtatok. Isten azonban Krisztussal együtt nektek is új életet adott, miután megbocsátotta minden bűnünket. 14Az adósság-listát, amely felsorolta azokat a dolgokat, amiket Isten törvényei ellen tettünk, Isten odaszegezte a Keresztre*. Így ez az adósság-lista többé már nem

érvényes, mert Isten végérvényesen áthúzta. 15Isten a szellemi fejedelmeket és uralkodókat Krisztus Keresztje* által megfosztotta hatalmuktól. Megmutatta

az egész világnak, hogy most már erőtlenek, amikor felvonultatta őket dia-

dalmenetében, mint győztes hadvezér a foglyait.

A valóságos dolgok Jézus Krisztusban vannak!

16Ezért ne engedjétek, hogy bárki is elítéljen benneteket amiatt, hogy mit

esztek, vagy isztok, vagy a zsidó vallási ünnepekkel kapcsolatban. Ilyenek

például az Újhold ünnepe*, vagy a Szombat ünnepe. 17Mindezek a vallási

ünnepek és szokások csak árnyékai a közeledő valódi dolgoknak. De a

valóságos dolgok Jézus Krisztusban vannak. 18Ne veszítsétek el a győztesnek

járó jutalmatokat olyan emberek miatt, akik élvezik az alázatoskodást, az

angyalokat imádják*, és mindig a látomásaikról beszélnek. Ezek minden ok

nélkül többnek mutatják magukat, mint amik, mert régi emberi természetük

szerint gondolkodnak. 19Az ilyenek nem ragaszkodnak a „fejhez”, vagyis

Krisztushoz. Pedig Krisztus kapcsolja és tartja össze a „test” részeit az

izületek és inak által. Így növekszik a „test”, amelyet Isten nevel fel.

20Mivel Krisztussal együtt ti is meghaltatok, ezért felszabadultatok ennek a

világnak a haszontalan tanításai alól. Akkor miért viselkedtek úgy, mintha

2:11 körülmetéltek Lásd a Szójegyzetben. Itt különleges szellemi értelemben használja Pál. Azokra a hívőkre vonatkozik, akik az Új Szövetségbe tartoznak Jézus Krisztus által. 2:16 Újhold ünnepe Zsidó vallásos ünnep. Minden hónap első napján tartották. 2:18 angyalokat imá-

dják Lehet, hogy azokat az angyalokat, akiket a látomásaikban láttak.

KOLOSSÉIAKHOZ 2:21–3:16

320

még mindig ehhez a világhoz tartoznátok? Miért követtek olyan

szabályokat, 21amelyek ezt mondják: „Ne vedd a kezedbe!” „Ne egyél ilyet!”

„Még csak hozzá se érj!” 22Hiszen ezek olyan dolgokra vonatkoznak, amik

elhasználásra valók és nem maradnak meg sokáig. Ha ilyen szabályokat

akartok betartani, akkor csak emberek tanításait és parancsait követitek, és

nem Isten gondolatait. 23Ezek a szabályok bölcs dolgoknak látszanak, de

csak a vallásoskodásra valók, amit emberek találtak ki, amire jellemző a

hamis alázatosság és a test gyötrése. De igazában semmi hasznuk nincs, mert

a régi emberi természet kívánságainak kielégítését szolgálják.

Új élet Krisztusban

31Mivel Krisztussal együtt ti is feltámadtatok a halálból, a mennyei

dolgokra törekedjetek, hiszen Krisztus is ott ül most Isten jobb oldalán.

2A mennyei dolgokon gondolkozzatok, ne a földieken járjon az eszetek!

3Hiszen meghaltatok, az új életetek pedig Krisztussal együtt Istenben van

elrejtve. 4Krisztus a mi életünk. Amikor ő majd megjelenik mindenki előtt,

akkor vele együtt ti is dicsőségesen megjelentek.

5Ezért öljétek meg magatokban a régi emberi természetet, és annak minden

megnyilvánulását: a szexuális bűnöket*, minden gonosz kívánságot és

szenvedélyt, meg a gazdagság után való vágyakozást, hiszen az a bálvány-

imádás egyik fajtája. 6Ilyen bűnök miatt sújt le Isten haragja az engedetlen

emberekre.* 7Régen ti is így éltetek, és ilyen gonosz dolgokat tettetek.

8Most azonban már ne haragudjatok többé senkire, ne dühöngjetek, ne

mondjatok vagy tegyetek semmi olyat, amivel valakit megbántanátok, ne

mondjatok rosszat a másikról, se ne káromkodjatok! 9Többé ne hazudjatok

egymásnak, hiszen mindez a „régi ember” szokása volt. Ti azonban már le-

vetkőztétek azt a régi természetet, és annak szokásait. 10Viszont felöltöztétek az „új embert”, aki állandóan megújul. Így egyre inkább hasonlít

Teremtőjéhez, Istenhez, és egyre jobban megismeri őt. 11Ebben az új

állapotban már nem fontos, hogy valaki eredetileg zsidó, vagy nem zsidó,

körülmetélt* vagy körülmetéletlen, külföldi idegen, tanulatlan*, rabszolga

vagy szabad ember volt. Csak maga Krisztus a fontos, csak ő a lényeges a

hívőkben, bárhonnan származnak is.

12Ezért legyetek mindenki iránt együttérzők, kedvesek, alázatosak,

türelmesek! Hiszen Isten kiválasztott benneteket a maga számára, és szeret

titeket! 13Viseljétek hát el egymást, és bocsássatok meg egymásnak, ha

valami panaszotok van a másikra! Ahogyan az Úr megbocsátott nektek, ti is

úgy bocsássatok meg egymásnak! 14Legfőképpen pedig szeressétek egymást,

mert az isteni szeretet teszi az egységeteket teljessé. 15Isten arra hívott el benneteket, hogy Krisztustól származó békesség uralkodjon a szívetekben,

és mindig hálásak legyetek Istennek, hiszen mindnyájan Krisztus „testének”*

tagjai vagytok! 16Krisztus beszéde és tanítása teljes gazdagságában éljen

bennetek, és lakjon veletek együtt! Tanítsátok és tanácsoljátok egymást

3:6 az engedetlen emberekre Néhány régi kéziratban ez nem szerepel. 3:11 tanulatlan Szó szerint: „szkíta”. Az ókorban a görög-római műveltségen kívüli ázsiai barbár népeket nevezték így.

3:15 Krisztus „teste” Jézus Krisztus szellemi értelemben vett „teste”: a benne hívő tanítványok teljes közösségét jelenti, mindazokat, akiket Jézus a magáénak tekint.

321

KOLOSSÉIAKHOZ 3:17–4:11

mindenféle bölcsességgel! Isten iránti őszinte hálával énekeljetek zsoltárokat, himnuszokat, és a Szent Szellemtől* származó énekeket! 17Mindent, amit

csak tesztek, vagy mondotok, az Úr Jézus nevében tegyetek és mondjatok!

Így adjatok általa szüntelenül hálát Istennek, az Atyának!

Új élet az emberi kapcsolatokban

18Asszonyok, éljetek a férjetek fennhatósága és védelme alatt, mert ez illik

azokhoz, akik az Úr hatalma alatt vannak!

19Férfiak, isteni szeretettel szeressétek feleségeteket, és ne viselkedjetek

durván velük!

20Gyermekek, mindenben fogadjatok szót a szüleiteknek, mert ez így illik

azokhoz, akik az Úrhoz tartoznak.

21Apák, ne követeljetek túl sokat a gyermekeitektől, nehogy elkeseredjenek!

22Rabszolgák, minden helyzetben engedelmeskedjetek földi uratoknak,

még akkor is, mikor nem látnak benneteket! Őszinte szívvel engedelmesked-

jetek nekik, az Úr iránti tiszteletből! 23Minden munkátokat szívvel-lélekkel

végezzétek, mint akik nem embereknek, hanem az Úrnak dolgoznak.

24Gondoljatok arra, hogy az Úr majd megjutalmaz benneteket: mennyei

örökséget kaptok tőle! Krisztust szolgáljátok, mert ő a ti igazi Uratok! 25Ha pedig valaki valami rosszat tesz, az Úr is rosszal fizet neki, mert ő

mindenkivel igazságosan bánik.

41Ti pedig, akiknek rabszolgáitok vannak, bánjatok jól és igazságosan

velük, hiszen nektek is van uratok a Mennyben.

Pál tanácsai

2Az Isten imádásában és az imádkozásban legyetek mindig kitartóak,

éberek és hálás szívűek. 3Imádkozzatok értünk is, hogy Isten adjon nekünk

alkalmat, hogy üzenetét elmondhassuk. Imádkozzatok, hogy elmondhassuk

a titkos igazságot magáról Jézus Krisztusról. Emiatt a titkos igazság miatt

vagyok most börtönben. 4Kérlek, imádkozzatok értem, hogy ezt a titkot úgy

tudjam elmondani az embereknek, ahogyan kell.

5Bölcsen viselkedjetek azok között, akik még nem hisznek Jézusban, és jól

használjátok ki az időtöket! 6Amikor velük beszéltek, legyetek mindig

bölcsek és kedvesek hozzájuk! Akkor majd mindig tudni fogjátok, kinek mit

válaszoljatok.

Hírek Pál munkatársairól

7Tükhikosz majd elmondja nektek, mi történt velem, és hogy vagyok. Ő az

én szeretett testvérem, aki az Úrnak hűségesen szolgál velem együtt. 8Éppen

azért küldöm most őt hozzátok, hogy megtudjátok, mi van velünk, és így

megvigasztaljon benneteket. 9Vele megy hűséges és szeretett testvérünk,

Onézimosz is, aki közétek tartozik. Ők majd elmondanak nektek mindent,

ami velünk történt.

10Köszönt benneteket Arisztarkhosz, aki velem együtt raboskodik, és Márk,

Barnabás unokatestvére is. Márkról már írtam nektek: fogadjátok őt szeretettel, amikor hozzátok érkezik. 11Köszönt titeket Jusztusz, akinek a másik neve

Jézus. A zsidók közül csak ők dolgoznak velem együtt Isten királyi uralmának

kiterjesztésében. Ők viszont valóban nagy vigasztalást jelentenek a számomra.

KOLOSSÉIAKHOZ 4:12–18

322

12Epafrász, aki közétek tartozik, szintén köszöntését küldi. Ő is Krisztus

Jézus szolgája, aki imádságaiban állandóan küzd értetek. Azért imádkozik,

hogy szellemileg érettek legyetek, és minden helyzetben egészen biztosan

tudjátok, hogy mi az Isten akarata. 13Bizony, nagyon sokat fáradozik értetek, és azokért, akik Laodiceában és Hierápoliszban laknak. 14Köszönt még

benneteket Lukács doktor, a mi kedves barátunk és Démász.

15Köszöntsétek a Laodiceában élő testvéreket, valamint Nimfát és a

házánál levő gyülekezetet is. 16Miután felolvastátok ezt a levelet, gondos-

kodjatok róla, hogy olvassák fel a laodiceai gyülekezetben is. Ti pedig

vegyétek át, és olvassátok fel azt a levelet, amit a Laodiceai gyülekezetnek

írtam! 17Mondjátok meg Arkhipposznak: „Legyen gondod arra a szolgálatra,

amit az Úr bízott rád, és azt gondosan végezd!”

18Ezt a köszöntést én, Pál írom, saját kezemmel. Emlékezzetek rám, mert

most börtönben vagyok! Az Úr kegyelme* maradjon veletek.

323

Pál első levele

a thesszalonikaiakhoz

11Üdvözlet Páltól, Szilvánusztól és Timóteustól, a Thesszalonika városában

élő gyülekezetnek, amely Istené, az Atyáé és Urunké, Krisztus Jézusé.

Kegyelem* nektek és békesség!

A thesszalonikaiak élete és hite

2Mindig hálát adunk Istennek miattatok, amikor csak értetek imádkozunk.

3Ilyenkor mindig megköszönjük Istennek a munkátokat, amelyhez az

energiát a hitetek adja. Hálát adunk Istennek munkátokért, amelyre az isteni

szeretet indít benneteket. Hálát adunk, hogy kitartóan reménykedtek

Urunkban, Jézus Krisztusban.

4Jól tudjuk, testvéreim, hogy Isten szeret és kiválasztott benneteket.

5Hiszen, amikor az örömhírt* elvittük hozzátok, az nem csak üres beszéd

volt. Bizony, az örömhír nagy erővel és a Szent Szellem* által érkezett meg

hozzátok, és annak a teljes bizonyosságával, hogy ez az igazság! Emlékeztek

rá, hogy éltünk közöttetek, és hogy mindent értetek tettünk. 6Ti pedig

követtétek a mi példánkat és az Úr példáját. Nagy örömmel befogadtátok a

tanításunkat, pedig sok szenvedést kellett elviselnetek. Azt az örömet pedig

a Szent Szellem keltette bennetek.

7Így azután egész Macedóniában* és Akhájában* ti lettetek a példaképei

mindazoknak, kik később hívők* lettek. 8Igen, az Úr üzenete, az örömhír*

valóban tőletek kiindulva terjedt el. De nem csak Macedóniában és

Achájában, hanem még azon túl is. Mindenfelé híre ment, hogy ti Istenben

hisztek. Ezért nekünk erről nem is kell beszélnünk, 9mert az emberek maguk

újságolják nekünk, hogyan történt mindez. Hogyan fogadtatok minket,

hogyan fordultatok el a bálványoktól* az élő és igazi Istenhez, hogy ezután

csak őt szolgáljátok. 10Hogyan várjátok vissza Fiát, Jézust, a Mennyből. Az

Atya feltámasztotta a halottak közül Jézust, aki megment bennünket Isten

közelgő haragjától.

Pál munkája Thesszalonikában

21Testvéreim, magatok is jól tudjátok, hogy amikor nálatok jártunk, az nem

volt eredménytelen. 2Mielőtt hozzátok érkeztünk, Filippiben megvertek

és bántalmaztak bennünket — amint tudjátok. Isten azonban mégis felbátorí-

tott bennünket, hogy a ti városotokban is mindenkinek elmondjuk az Istentől

származó örömhírt*. Valóban el is mondtuk, pedig Thesszalonikában is

sokan ellenünk voltak. 3A mi üzenetünk és tanításunk igaz, a szándékaink

tiszták, viselkedésünk teljesen egyenes és őszinte. 4Olyan emberek vagyunk,

akiket maga Isten tett próbára. Ő talált alkalmasnak arra, hogy ránk bízza az

1 THESSZALONIKAIAKHOZ 2:5–3:2

324

örömhírt. Ezért úgy beszélünk, hogy nem az emberek tetszését keressük,

hanem Istenét. Mert ő vizsgálja meg a szívünket és szándékainkat.

5Jól tudjátok, hogy soha nem hízelegtünk nektek. Nem próbáltuk senkitől

kicsalni a pénzét. Isten tudja, hogy ez igaz. 6Nem igyekeztünk az emberek

elismerését megszerezni, se a tiéteket, sem másokét.

7Pedig Krisztus apostolai* vagyunk, és használhattuk volna ezt a tekintélyün-

ket. Mi azonban olyan gyengéden bántunk veletek, ahogy az anya dajkálja

gyermekét. 8Annyira megszerettünk titeket, hogy nemcsak az örömhírt* adtuk

át nektek, hanem még saját lelkünket is odaadtuk volna értetek. Bizony, ti

valóban nagyon kedvesek vagytok nekünk! 9Emlékezzetek csak vissza,

testvéreim, milyen keményen dolgoztunk, amikor nálatok voltunk! Éjjel-nappal

saját kezünkkel dolgoztunk, hogy ne legyünk terhetekre, és ne nektek kelljen

gondoskodnotok rólunk. Így adtuk át nektek az Istentől származó örömhírt.

10Ti vagytok a tanúink, és Isten is, hogy milyen becsületesen, igazságosan és ártatlanul éltünk közöttetek, hívők között. 11Úgy bántunk veletek, mint édesapa a gyermekeivel: 12vigasztaltunk és bátorítottunk benneteket. Kértük, hogy Isten tetszésére éljetek, hiszen ő királyi uralmába és dicsőségébe hív benneteket.

13Azért is mindig hálát adunk Istennek, hogy befogadtátok üzenetét, amit

elmondtunk nektek. De nem úgy fogadtátok, mintha csak emberek beszéde

lenne, hanem úgy, mint Isten szavát — mint ahogy valóban az is. Isten beszéde pedig hatékonyan működik bennetek, akik hisztek benne. 14Testvéreim, ti is

olyanok lettetek, mint Isten gyülekezetei*, akik a Jézus Krisztusba vetett hit által élnek Júdea* tartományában. Hiszen ti is ugyanúgy szenvedtetek a saját

országotok hitetlen népétől, ahogyan ők szenvedtek a júdeai hitetlenektől.

15Ezek a hitetlen júdeaiak ölték meg az Úr Jézust és a prófétákat*, és ők kényszerítettek minket, hogy Júdeát sietve elhagyjuk. Ezek nem tetszenek Istennek, és minden ember ellenségei. 16Hiszen próbálnak megakadályozni minket

abban, hogy a nem zsidóknak is elmondjuk az örömhírt*. Pedig szükséges,

hogy a nem zsidó népek is hallják az örömhírt, hogy ők is megmenekülhesse-

nek. Ezek a hitetlen júdeaiak mindig csak újabb és újabb bűnökkel gyarapítják vétkeiket, amíg végleg betelik a pohár. És valóban: Isten haragja utolérte őket.

Igyekeztünk meglátogatni titeket

17Testvéreim, egy kis ideig el kellett válnunk tőletek, bár gondolatban

mindig is veletek maradtunk. Az utóbbi időben azonban már nagyon-

nagyon szerettünk volna látni benneteket. 18Ezért minden erőnkkel

igyekeztünk eljutni hozzátok. Különösen én, Pál, aki többször is megpróbál-

tam hozzátok utazni, a Sátán azonban mindeddig megakadályozott ebben.

19Ugyan ki más lehetne a mi reménységünk, örömünk és győzelmi

koronánk, ha majd megállunk Urunk, Jézus előtt, amikor visszajön?!

20Bizony, ti vagytok a mi dicsőségünk és örömünk!

31Mi magunk nem tudtunk hozzátok menni, de várni sem tudtunk tovább.

Ezért elhatároztuk, hogy inkább egyedül maradunk Athénben, de

2Timóteust elküldjük hozzátok. Ő testvérünk és társunk Isten munkájában,

és a Krisztusról szóló örömhír* terjesztésében. Azért küldtük hozzátok, hogy

2:14 Júdea A Római Birodalom egyik tartománya, ahol Jézus élt és tanított, és ahol az első tanítvá-

nyai éltek.

325

1 THESSZALONIKAIAKHOZ 3:3–4:8

megerősítse hiteteket, bátorítson benneteket, 3és hogy senkit se tudjanak

megfélemlíteni azok a bajok és nehézségek, amik most körülvesznek

benneteket. Hiszen jól tudjátok, hogy ezeket nem kerülhetjük el!

4Emlékezzetek rá, hogy amikor nálatok jártunk, már akkor figyelmeztettünk

titeket, hogy számíthattok ilyen bajokra és nehézségekre! Látjátok, pontosan

úgy is történt! 5Így hát elküldtem hozzátok Timóteust, mert nem tudtam

tovább várni. Tudni akartam, erős-e a hitetek. Aggódtam miattatok, vajon

nem győzött-e le benneteket a Kísértő (Sátán*) valamilyen túl erős kísértéssel.

Vajon nem veszett-e kárba a közöttetek végzett munkánk?

6Timóteus éppen most érkezett vissza tőletek. Örömmel számolt be arról,

hogy hitben és szeretetben éltek, jó szívvel emlékeztek ránk, és nagyon

szeretnétek már találkozni velünk, mint ahogy mi is veletek. 7Ezzel nagyon

megörvendeztetett, és felbátorított bennünket, mert láttuk, hogy erős a

hitetek. Sok baj és nehézség közepette is megvigasztalódtunk. 8Szinte

újjáéledünk, amikor halljuk, hogy ti milyen szilárdan megmaradtok az

Úrban. 9Hogyan is tudnánk Istennek illendően megköszönni, hogy ennyi

örömöt szereztetek nekünk?! Mennyire hálásak vagyunk értetek! Isten előtt

éjjel-nappal örömmel 10és teljes szívvel-lélekkel imádkozunk értetek, hogy

végre szemtől-szembe láthassunk benneteket. Mert ha eljutunk hozzátok,

szeretnénk kipótolni hitetek hiányosságait.

11Azért imádkozunk, hogy Istenünk, Mennyei Édesapánk, és Urunk, Jézus

segítsen meg minket, és végre valóban eljussunk hozzátok! 12Azért

imádkozunk, hogy isteni szeretettel szeressétek egymást, és ez a szeretet

egyre erősebben működjön bennetek. De ne csak egymást szeressétek,

hanem mindenki mást is — ugyanúgy, ahogy mi szeretünk benneteket.

13Azért imádkozunk, hogy az Úr erősítse meg a szíveteket; és azért is, hogy

amikor Urunk, Jézus összes szentjeivel együtt visszajön a Földre, addigra

Istenünk, Édesapánk tegyen benneteket tökéletesen tisztává és szentté.

Az Istennek tetsző élet

41Testvéreim, most szeretnék valami másról írni. Tanítottunk titeket arra,

hogyan éljetek Istennek tetsző módon, és valóban úgy is éltek. Ezért most

kérünk és bíztatunk benneteket az Úr Jézus nevében, hogy ebben jussatok

még előbbre! 2Hiszen jól tudjátok, mit parancsoltunk nektek Jézus Krisztus

nevében. 3Isten azt akarja, hogy váljatok szentekké*, és távolodjatok el

minden szexuális bűntől*. 4Azt akarja, hogy mindegyikőtök tanulja meg,

hogyan kell a saját teste felett uralkodnia. Olyan tisztességes módon

bánjatok a testetekkel, hogy az valóban csak Istennek szolgáljon.* 5Ne

adjátok át testeteket a szenvedélyes kívánságoknak, vagy szexuális

bűnöknek, mint a hitetlenek, akik nem ismerik Istent. 6A testvéreiteknek ne

okozzatok kárt, és ne csapjátok be egymást, mert ezt megbünteti az Úr! Erre

már régebben figyelmeztettünk benneteket. 7Az Úr szent életre hívott el

bennünket, és nem arra, hogy bűnben éljünk! 8Ezért aki nem akar engedel-

meskedni ennek a tanításnak, az nem emberek tanácsát utasítja el, hanem

Istennel szemben engedetlen. Pedig Isten a saját Szellemét* adta nekünk!

4:4 Azt akarja … szolgáljon vagy: Isten azt akarja, hogy mindannyian tanuljátok meg, hogy kell a feleségetekkel szentül együtt élnetek, és olyan módon, hogy azzal Istennek dicsőséget szerezzetek.

1 THESSZALONIKAIAKHOZ 4:9–5:10

326

9A testvéri szeretetről nem is kell nektek írnom, hiszen titeket már maga

Isten megtanított arra, hogyan szeressétek egymást. 10Valóban, ti minden

testvéreteket igazán szeretitek egész Macedóniában*. Csak arra bíztatlak,

hogy ezt folytassátok!

11Tartsátok becsületbeli dolognak, hogy csendesen és békésen éljetek!

Mindenki gondosan végezze a maga dolgát, és saját kezével keresse meg a

kenyerét! Ezt már korábban is parancsoltuk nektek! 12Ha ezt megfogadjátok,

még a hitetlenek is tisztelni fognak, és nem szorultok mások segítségére.

Amikor az Úr visszajön

13Tudjátok, hogy a hitetlenek, akiknek nincs miben reménykedniük,

gyászolnak és szomorkodnak azok miatt, akik már meghaltak. Azt akarjuk,

hogy ti ne bánkódjatok, hanem tudjátok, hogy mi lesz a sorsa azoknak a

testvéreinknek, akik már meghaltak. 14Mert ha hisszük, hogy Jézus meghalt,

azután pedig feltámadt a halálból, akkor azt is hisszük, hogy Isten

visszahozza azokat a testvéreinket is Jézussal együtt, akik benne bízva

haltak meg.

15Ezt pedig úgy mondjuk nektek, mintha maga az Úr mondaná: mi, akik

még akkor is élni fogunk, amikor az Úr visszajön, nem fogjuk megelőzni

azokat a testvéreinket, akik már korábban meghaltak. 16Akkor maga az Úr

fog leszállni a Mennyből! Felhangzik egy hangos parancsszó, az angyalok

fejedelmének hangja, és Isten trombitajele. Erre azok fognak feltámadni, akik úgy haltak meg, hogy hittek Krisztusban. Ők lesznek az elsők. 17Ezután mi

következünk, akik akkor életben leszünk. Feltámadott testvéreinkkel együtt

az Úr felemel magához bennünket a felhőkön a magasba. Együtt fogunk

mindannyian szemtől-szembe találkozni az Úrral fent, a levegőben. Ettől a

pillanattól fogva pedig mindörökké együtt fogunk lakni Urunkkal! 18Ezzel

vigasztaljátok és bátorítsátok egymást!

Légy kész az Úr eljövetelére!

51Úgy gondolom, a kijelölt időszakokról és időpontokról, nem kell külön

írnom nektek, testvéreim. 2Hiszen jól tudjátok, hogy az Úr Napja olyan

váratlanul fog megérkezni, mint az éjjeli tolvaj. 3Amikor majd mindenki azt

mondja: „Most teljes béke és biztonság uralkodik!”, hirtelen rájuk tör a

pusztulás. Olyan váratlanul fog ez bekövetkezni, ahogy a szülési fájdalmak

rátörnek a terhes asszonyra. Ezek elől semmiképpen nem tudnak elmenekülni!

4Ti azonban, testvéreim, nem a sötétségben* (hitetlenségben) éltek. Ezért számotokra az Úr Napja nem váratlanul fog megérkezni, mint a tolvaj.

5Hiszen ti mindannyian a világosságban éltek, és a nappalhoz tartoztok.

Nincs semmi közünk az éjszakához és a sötétséghez (gonoszsághoz). 6Ne legyünk hát olyanok, mint a hitetlen emberek! Ne aludjunk, hanem éberen

őrködjünk és legyünk elővigyázatosak! 7Mert aki aludni akar, éjszaka alszik,

és a részegesek is éjszaka részegednek le. 8Mi azonban, akik a nappalhoz

tartozunk, legyünk józanok és elővigyázatosak! Vegyük fel magunkra a hit

és az isteni szeretet páncélját, amely a mellünket védi! Fejünkre vegyük fel a

„sisakot”: vagyis bizakodva várjuk teljes megszabadulásunkat!

9Istennek nem az a terve velünk, hogy haragja elpusztítson, hanem hogy

elérjük a teljes megszabadulást Urunk, Jézus Krisztus által. 10Hiszen Jézus

327

1 THESSZALONIKAIAKHOZ 5:11–28

azért halt meg értünk, hogy mi vele élhessünk! Nem számít, hogy életben

leszünk-e még amikor visszajön, vagy addigra már meghalunk, mindenkép-

pen vele együtt fogunk élni. 11Ezzel bátorítsátok és erősítsétek egymást,

ahogy azt teszitek is!

Utasítások és üdvözlések

12Arra kérünk titeket, testvéreim, hogy becsüljétek meg, és tiszteljétek

azokat, akik az Úrban a vezetőitek! Ők sokat dolgoznak értetek, tanítanak és

tanácsolnak benneteket! 13Kérlek, hogy ezért a munkájukért becsüljétek meg

és nagyon szeressétek őket!

Egymással békességben éljetek! 14Nagyon kérünk benneteket, testvéreim,

hogy figyelmeztessétek azokat, akik nem akarnak dolgozni és rendesen élni.

Viszont bíztassátok azokat, akik bátortalanok és segítsétek a gyengéket!

Mindenkivel szemben legyetek türelmesek! 15Senki a gonosz dolgokat ne

viszonozza gonoszsággal, hanem mindig a jóra törekedjetek! De ne csak

egymás között, hanem mindenkivel szemben így viselkedjetek!

16Mindig örüljetek! 17Szüntelen imádkozzatok! 18Minden helyzetben

adjatok hálát Istennek — mert ez az Isten akarata a Krisztus Jézusban.

19A Szent Szellemet* ne akadályozzátok abban, hogy a munkáját végezhesse!

20A prófétai* üzeneteket ne becsüljétek le! 21Viszont mindent gondosan vizsgá-

ljatok meg, hogy valóban Istentől származik-e! Ami igen, ahhoz ragaszkodjat-

ok! 22De maradjatok távol mindentől, ami gonosznak látszik!

23Azért imádkozunk, hogy Istenünk, a Békesség Istene, tegyen benneteket

tisztává, hogy csak hozzá tartozzatok. Azért imádkozunk, hogy Isten őrizzen

meg benneteket teljesen: szellemeteket, lelketeket és testeteket egyaránt,

amíg Urunk, Jézus Krisztus visszajön! 24Isten, aki hív benneteket, hűséges és megbízható, ezért mindezt meg is fogja tenni.

25Testvéreim, imádkozzatok értünk is! 26Szent csókkal köszöntsetek

minden testvért! 27Meg kell ígérnetek, hogy ezt a levelet az összes testvér

előtt felolvassátok! 28Urunk, Jézus Krisztus kegyelme* legyen veletek!

328

Pál második levele

a thesszalonikaiakhoz

11Üdvözlet Páltól, Szilvánusztól és Timóteustól, a thesszalonikai gyüleke-

zetnek, amely az Atya-Istené és Urunké, Jézus Krisztusé.

2Isten, a mi Édesapánk és Urunk, Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet*

és békességet!

3Testvéreim, értetek mindig hálát kell adnunk Istennek! Igen, erre minden

okunk meg is van, mert a hitetek olyan csodálatosan erősödik, és az egymás

iránti isteni szeretet is folyton növekszik bennetek. 4Ezért dicsekszünk is

veletek az Isten gyülekezeteiben*. Elmondjuk, hogy ti milyen türelmes

kitartással és hittel viselitek el az üldözést*, a sokféle bajt és nehézséget, amely körülvesz benneteket.

Az Úr visszajövetele és ítélete

5Ez is azt bizonyítja, hogy Isten igazságos, és ítéletei helyesek. Hiszen azt akarja, hogy bemehessetek Királyságába*, ezért kell most elviselnetek ezeket a szenvedéseket. 6Isten igazságossága viszont megköveteli, hogy szenvedéssel

fizessen majd azoknak, akik nektek most szenvedést okoznak. 7Nektek pedig,

akik most szenvedtek, velünk együtt megpihenést és nyugalmat fog adni.

Mikor? Amikor az Úr Jézus tüzes lángok között megjelenik a Mennyből,

hatalmas angyalaival együtt. 8Akkor fogja megbünteti azokat, akik nem

ismerik Istent, és nem akarnak engedelmeskedni az örömhírnek*, amely

Urunkról, Jézus Krisztusról szól. 9Ezeknek az engedetleneknek örökké tartó

pusztulás lesz a büntetésük. Örökre távol maradnak az Úrtól és dicsőséges

hatalmától. 10Mindez akkor történik meg, amikor az Úr eljön. Akkor mindenki

dicsőíteni fogja őt, mert meg fogják látni dicsőségét azokban, akik teljesen az övéi. Igen, mindenki csodálni fogja őt azok miatt, akik benne hisznek. Ezek

közé tartoztok ti is, hiszen hittel elfogadtátok, amit Jézusról mondtunk.

11Ez az, amiért szüntelenül imádkozom értetek. Azt kérem Istentől, hogy

tegyen titeket méltóvá arra, hogy ezt el is érjétek, hiszen erre hívott el

benneteket. Azt kérem, hogy Isten hatalma által teljesen véghez tudjátok

vinni mindazt, amit jósága meg akar tenni rajtatok keresztül. Igen, mindazt,

amire a hitetek indít benneteket. 12Azért imádkozom, hogy Urunk, Jézus

legyen még dicsőségesebb bennetek és általatok. Ti pedig szintén dicsőséget

kapjatok Jézusban és általa. Mindez pedig Istenünk és Urunk, Jézus Krisztus

kegyelme* által valósul meg.

A Bűn Emberének megjelenése és pusztulása

21Most pedig, testvéreim, Urunk, Jézus Krisztus visszajöveteléről

szeretnék írni nektek, és arról, hogyan fog bennünket összegyűjteni, és

329

2 THESSZALONIKAIAKHOZ 2:2–17

hogyan találkozunk vele. 2Kérünk, hogy ne féljetek, se ne zavarodjatok

össze, ha azt mondja valaki, hogy az Úr Napja már itt is van! Mert vannak,

akik ezt állítják, és bizonyos szellemek üzenetére, vagy tanításokra

hivatkoznak. Még az is lehet, hogy olyan hamis levelet mutatnak nektek,

amelyről azt állítják, hogy mi írtuk. 3Semmiképpen ne engedjétek, hogy

valaki becsapjon benneteket! Mert mielőtt az Úr Napja eljönne, még más

dolgoknak is meg kell történniük. Előbb az Istentől való elfordulás ideje

következik, és megjelenik a Bűn Embere, aki pusztulásra van ítélve.* 4Ő az,

aki szembeszáll majd mindennel, és mindenkivel amit, vagy akit „Isten”-nek

neveznek, és imádnak az emberek. Saját magát mindezek fölé akarja emelni,

egészen addig, hogy a saját trónját Isten templomába* helyezi, és azt mondja, hogy ő maga az Isten.

5Nem emlékeztek, hányszor beszéltem erről, amikor nálatok voltam? 6Azt

is tudjátok, mi tartja vissza most még a Bűn Emberét, hogy csak akkor fog

megjelenni, amikor annak eljön az ideje. 7Igaz ugyan, hogy a törvénytelenség

ereje titokban már működik, de valaki most még féken tartja. Amikor majd

ezt félreteszik az útból, akkor fog megjelenni a Bűn Embere. 8Őt azonban az

Úr Jézus a leheletével meg fogja ölni, és megjelenésének ragyogó dicsőségé-

vel teljesen el fogja pusztítani.

9A Bűn Emberének megjelenése a Sátán* munkájának eredménye lesz.

Ennek az embernek a működését nagy erők, hamis jelek és csodák* fogják

kísérni. 10Mindenféle gonosz trükkel igyekszik becsapni azokat, akik a

pusztulás felé haladnak, mert visszautasították az igazságot. Pedig, ha

szerették volna, megmenekülhettek volna. 11Mivel azonban nem az

igazságot szerették, Isten megengedte, hogy a megtévesztés és hazugság

ereje uralkodjon rajtuk, és hogy elhiggyék a hazugságot. 12Mindez pedig

azért történik, hogy akik nem hittek az igazságban, hanem a gonoszságban

lelték örömüket, ítélet alá kerüljenek.

Isten kiválasztott benneteket

13Értetek azonban, testvéreim, mindig hálát adunk Istennek, mert titeket

szeret az Úr. Hálát adunk, mert benneteket Isten már kezdettől fogva arra

választott ki, hogy megmeneküljetek. Igen, ezt a Szent Szellem* által éritek

el, aki szentté* tesz benneteket, és az igazságban való hit által. 14Mert Isten erre hívott el titeket az örömhír* által, amit tőlünk hallottatok. Arra hívott, hogy ti is részesüljetek Urunk, Jézus Krisztus dicsőségében. 15S mivel ez így van, kérlek, hogy minden tekintetben álljátok meg a helyeteket! Kitartóan

ragaszkodjatok a tanításhoz, amit tőlünk élőszóban, vagy levélben

kaptatok!

16–17Azért imádkozunk, hogy Urunk, Jézus Krisztus és mennyei

Édesapánk, az Isten bátorítsa szíveteket, és erősítsen meg benneteket minden

jóra, amit csak mondotok, vagy tesztek. Hiszen Isten megmutatta, hogy

szeret bennünket, és irántunk való jóindulatából örökké tartó vigasztalást,

bátorítást és biztos reményt adott nekünk.

2:3 pusztulásra van ítélve Szó szerint: „A pusztulás fia.” 2:4 templomába Lehet, hogy a Jeruzsálemi Templomról van szó, amelyben a zsidók a Törvény szerint Istent imádták. 2:9 hamis jelek és csodák a Sátán ereje által véghezvitt csodálatos dolgok.

2 THESSZALONIKAIAKHOZ 3:1–18

330

Imádkozzatok értünk!

31Végül pedig arra kérünk, testvérek, hogy imádkozzatok értünk!

Imádkozzatok azért, hogy az Úr üzenete mindenhol gyorsan és akadály-

talanul terjedjen és győzzön, ahogy nálatok is történt. 2Imádkozzatok, hogy

Isten szabadítson és védjen meg bennünket minden rossz és gonosz

embertől! Mert sajnos, nem mindenki hisz Jézusban.

3Az Úr azonban hűséges, megerősít és megvéd titeket a gonosztól! 4Az

Úrra való tekintettel bízunk bennetek, hogy megtartjátok mindazt, amit tan-

ácsoltunk és parancsoltunk nektek, de nemcsak most, hanem a jövőben is.

5Az Úr irányítsa szíveteket Isten szeretetére és Krisztus mellett való

állhatatos kitartásra!

Aki nem akar dolgozni, ne is egyen!

6Most pedig az Úr Jézus Krisztus nevében parancsoljuk nektek, testvérek,

hogy vonuljatok vissza, és maradjatok távol minden olyan hívő embertől, aki

rendetlenül él, és nem akar dolgozni! Mert az ilyen ember nem aszerint a

tanítás szerint él, amit tőlünk kaptatok! 7Hiszen jól tudjátok, milyen példát mutattunk nektek. Amikor köztetek éltünk, soha nem lustálkodtunk. 8Nem

ettük ingyen senkinek a kenyerét, hanem mindig fizettünk érte. Éjjel-nappal

keményen dolgoztunk, hogy ne nektek kelljen gondoskodnotok rólunk.

9Pedig jogunk lett volna rá, de mi nem éltünk ezzel a jogunkkal, hanem saját

munkánkkal tartottuk el magunkat. Ezzel akartunk példát mutatni nektek,

hogy kövessetek bennünket. 10Ezért is parancsoltuk nektek, amikor nálatok

voltunk: „Aki nem akar dolgozni, ne is egyen!”

11Mindezt azért mondjuk, mert hallottuk, hogy vannak közöttetek, akik

rendetlenül élnek, és nem akarnak dolgozni. Sőt, ahelyett, hogy a saját

dolgukat végeznék, beleavatkoznak mások dolgaiba. 12Az ilyen embereknek

megparancsoljuk, és sürgetjük őket az Úr Jézus Krisztus nevében, hogy ne

másokkal foglalkozzanak, hanem maradjanak nyugton, dolgozzanak, és a

maguk keresetéből éljenek! 13Ti azonban, testvérek, ne fáradjatok bele, hogy

tisztességesen dolgozzatok!

14Ha valaki közületek nem akar engedelmeskedni annak, amit ebben a

levélben írtunk, jegyezzétek meg azt az embert, és ne tartsatok vele

kapcsolatot, hogy szégyellje el magát! 15De azért ne tekintsétek ellenségnek, csak figyelmeztessétek, ahogyan testvéreinket szoktuk!

Búcsúzás

16Maga a Békesség Ura adjon nektek mindig és minden körülmények

között békességet! Az Úr legyen veletek!

17Ezt a köszöntést én, Pál, írtam a saját kezemmel. Minden levelemet így

szoktam befejezni, s ebből tudhatjátok, hogy valóban én küldöm. Így írok.

18A mi Urunk, Jézus Krisztus kegyelme* legyen veletek!

331

Pál első levele

Timóteushoz

11Pál, Jézus Krisztus apostola* üdvözletét küldi. Én, Pál, azért lettem

apostol, mert megmentő Istenünk és Krisztus Jézus, aki a mi reménysé-

günk, így parancsolta.

2A levél Timóteusnak szól, aki az én igazi fiam a hit által.

Az Atya-Isten és Urunk, Krisztus Jézus adjon neked kegyelmet*, könyörü-

letet és békességet!

Óvakodj a hamis Törvény-magyarázóktól!

3Amikor Macedóniába* utaztam, kértelek, hogy maradj Efezusban. Most is

erre kérlek, mert vannak ott bizonyos emberek, akik téves dolgokat

tanítanak. Parancsold meg nekik, hogy ezt hagyják abba, 4ne foglalkozzanak

emberek által kitalált történetekkel és a családjuk bizonytalan eredetével.

Ezek a dolgok csak arra jók, hogy vitatkozzanak rajtuk, és nem Isten

munkáját viszik előre. Isten tervei ugyanis hit által valósulnak meg. 5Azért

parancsolom ezt, hogy a hívőkben felébredjen Isten szeretete, amelyhez

tiszta szív, jó lelkiismeret és őszinte hit szükséges.

6Néhányan azonban letértek erről az útról, és haszontalan dolgokról

beszélnek. 7Ezek az emberek másokat akarnak a Törvényre* tanítani, de

valójában maguk sem értik, amiről beszélnek. Sőt, még azt sem értik, amiről

állítják, hogy abban egészen biztosak.

8Tudjuk, hogy a Törvény jó, ha megfelelő módon élnek vele. 9Azt is

tudjuk, hogy a Törvény nem azok ellen készült, akik jót tesznek. Olyan

emberek miatt adták, akik a Törvényt semmibe veszik, lázadók, Istent nem

tisztelik, bűnösök, istentelenek, hitetlenek, apa-gyilkosok, anya-gyilkosok,

gyilkosok, 10paráznák, homoszexuálisok, rabszolgakereskedők, hazugok,

hamisan tanúskodók. Szóval, olyan emberek miatt, akik ellenkeznek az

egészséges tanítással. 11Ez a tanítás pedig része a dicsőséges örömüzenet-

nek*, amely áldott Istenünktől származik. Ezt az örömüzenetet Isten rám

bízta.

Hálaadás Isten kegyelméért

12Hálát adok Urunknak, Krisztus Jézusnak, aki engem megerősített, hogy

megbízhatónak tartott, és rám bízta ezt a szolgálatot. 13Igen, megbízott

bennem, annak ellenére, hogy régebben gonosz dolgokat mondtam Jézusról,

üldöztem* Jézus tanítványait, és erőszakos voltam. Ennek ellenére Isten

mégis könyörült rajtam, mert nem tudtam, hogy amit teszek, az rossz.

1:7 Törvényre Valószínűleg a Mózesi Törvényről van szó. Lásd a Szójegyzékben. A 8. versben is.

1 TIMÓTEUSHOZ 1:14–2:11

332

Ugyanis, akkor még nem ismertem Jézust. 14Urunk bőségesen öntötte rám

kegyelmét*, és megajándékozott azzal a hittel és szeretettel, amely Krisztus

Jézusban található.

15Amit most mondok, az igaz. Bárcsak mindenki felismerné és elfogadná:

Krisztus Jézus azért jött a világra, hogy a bűnösöket megmentse! Ezek közül

pedig én vagyok a legbűnösebb. 16De Krisztus Jézus éppen azért könyörült

meg rajtam, a legnagyobb bűnösön, hogy így mutassa meg mindenkinek,

milyen határtalan a türelme. Azt akarta, hogy példa legyek azok számára,

akik majd utánam fognak Jézusban hinni, és így eljutnak az örök életre.

17Minden tisztelet és dicsőség az örökkévaló, halhatatlan és láthatatlan

Királyé, az egyetlen Istené örökké. Ámen*!

18Timóteus fiam, kérlek, hogy azok szerint járj el, amiket neked

parancsolok. Ez megegyezik azokkal a próféciákkal*, amiket még régen

kaptál. Használd azokat a próféciákat, mint fegyvereket, és harcold végig ezt a küzdelmet. 19Közben pedig folyamatosan tartsd meg a hitet, és mindig azt

tedd, amit helyesnek tartasz. Vannak, akik nem őrizték meg tisztán a lelkiis-

meretüket, ezért a hitük hajótörést szenvedett. 20Ezek közül való

Hümenaiosz és Alexandrosz is. Ezért átadtam őket a Sátánnak*, így megta-

nulhatják, hogy többé ne mondjanak gonosz dolgokat Isten ellen.

Imádkozzatok másokért!

21Mindenekelőtt arra kérlek benneteket, imádkozzatok minden emberért!

Könyörögjetek Istenhez, kérjétek, hogy adja meg, amire szükségük van,

és adjatok hálát érte, amikor megadja! 2Imádkozzatok a császárokért* és

mindazokért, akik hatalmat kaptak, hogy nyugodt és békés életet élhessünk,

teljes istenfélelemmel és tisztességgel. 3Ez jó dolog, és tetszik Istennek, a mi Megmentőnknek.

4Ő ugyanis azt akarja, hogy mindenki megmeneküljön, és megismerje az

igazságot. 5Csak egyetlen Isten van, és egyetlen híd Isten és az emberek

között: az emberré lett Krisztus Jézus. 6Igen, Jézus odaadta magát, hogy

kifizesse a váltságdíjat minden emberért. A legalkalmasabb időben jött, és

bebizonyította mindenkinek, hogy Isten valóban azt akarja, hogy minden

ember megmeneküljön. 7Ugyanebből a célból küldött engem is Isten, hogy

ezt az örömhírt* kihirdessem az embereknek. Ezért választott ki, hogy

apostola* legyek, hogy tanítsam a nem zsidó népeket a hitre és az igazságra.

Ez a színtiszta igazság, nem hazudok!

8Tehát azt akarom, hogy imádkozzanak a férfiak mindenhol! De amikor

imádkoznak, és felemelik a kezüket, szentek* legyenek, ne legyen a

szívükben harag, vagy kételkedés.

9Az asszonyok és lányok pedig szerényen és ne feltűnő módon öltözköd-

jenek, tisztességes ruhákat viseljenek. Ne hordjanak különleges frizurát,

aranyat, gyöngyöket, vagy drága ruhákat.10Inkább azzal díszítsék

magukat, hogy Istennek tetsző dolgokat tesznek, mert ez illik azokhoz,

akik azt mondják, hogy Istent imádják. 11Viselkedjenek csendesen, de

tanuljanak, meghallgatva a tanítást, és készségesen engedelmeskedjenek.

1:18 próféciákkal Azok a dolgok, amiket a próféták mondtak Timóteusról és az életéről, mielőtt még megtörténtek volna.

333

1 TIMÓTEUSHOZ 2:12–3:15

12Azt viszont nem engedem, hogy a tanítás szolgálatát nők végezzék, vagy

uralkodjanak a férfiakon, inkább viselkedjenek csendesen. 13Miért

mondom ezt? Mert Isten Ádámot teremtette először, és csak azután Évát.

14Nem Ádámot csapta be a Kísértő, hanem az asszonyt,* aki emiatt

vétkezett. 15Mégis megmenekül a gyermekei felnevelése közben. Igen, meg

fognak menekülni, ha józanul kitartanak a hitben, a szeretetben, és az

Istennek odaszánt életben.

A gyülekezet vezetőiről

31Igaz ez a mondás: „Ha valaki gyülekezeti vezető* szeretne lenni, jó

dolgot kíván.” 2Ezeknek a vezetőknek azonban úgy kell élniük, hogy

senki ne kritizálhassa őket jogosan! Az ilyen ember legyen hűséges a

feleségéhez. Bölcs, fegyelmezett, tiszteletreméltó, vendégszerető és jó tanító legyen. 3Nem lehet olyan ember, aki részeges, kötekedő, verekedő, vagy aki

a pénzt szereti, hanem legyen szelíd és békés természetű! 4Legyen igazi

családfő: nevelje a gyermekeit engedelmességre, és szüleik iránti tiszteletre!

5Hiszen, ha valaki a saját családját sem tudja kormányozni, hogyan lenne

képes akkor az Isten gyülekezetére gondot viselni? 6Ne legyen gyülekezeti

vezető olyan, aki még csak nem régen kezdte el Jézust követni. Az ilyen

ember ugyanis könnyen beképzelt és büszke lesz, és ugyanolyan ítélet alá

kerül, mint a Sátán*. 7Fontos, hogy a gyülekezeti vezetőnek a nem-hívők

között is jó híre legyen. Ha megfelel ezeknek a követelményeknek, akkor

nem fogják kritizálni, és nem esik a Sátán csapdájába.

A diakónusokról

8Hasonlóképpen a diakónusok* olyan férfiak legyenek, akiknek

tekintélyük van mások előtt. Ne legyenek kétszínűek, részegesek, ne

akarjanak csalással meggazdagodni. 9Kövessék a hitet, amit Isten megismer-

tetett velünk, és mindig azt tegyék, amiről meg vannak győződve, hogy

helyes. 10Előbb ki kell próbálni őket, és csak akkor végezzék ezt a szolgálatot, ha megbízhatónak bizonyultak. 11Hasonlóképpen, a nők* esetében is

követelmény, hogy mások szemében tiszteletreméltóak legyenek, ne

beszéljenek gonosz módon senkiről, legyenek józan gondolkodásúak, és

minden tekintetben megbízhatók.

12A diakónusok* is legyenek hűségesek a feleségükhöz, gyermekeiket és

családjukat jól irányítsák. 13Akik folyamatosan jól végzik diakónusi szolgálatukat, megbecsülést szereznek maguknak, és a Krisztus Jézusban való hitük

megerősödik.

Az istenfélő élet titka

14Mindezeket abban a reményben írom neked, Timóteus, hogy hamarosan

eljutok hozzád. 15Ha mégis késnék, ebből a levelemből megértheted, hogyan

2:14 Nem … asszonyt A Sátán először Évát csapta be, azután Éva vette rá Ádámot, hogy vétkezzen. Lásd 1Móz 3:1–13. 3:1 gyülekezeti vezető Szó szerint: „felvigyázó”. Lásd a Szójegyzékben:

„idős gyülekezeti vezető”-nél. 3:11 nők Valószínűleg a diakónusok feleségeiről, vagy női diakó-

nusokról van szó, vagyis olyan asszonyokról, akiket különleges segítő szolgálatra választottak ki (Róm 16:1).

1 TIMÓTEUSHOZ 3:16–4:14

334

kell viselkedni Isten családjában*. Ez a család pedig az Élő Isten

gyülekezete*, amely támasza és szilárd alapja az igazságnak. 16Kétségtelenül

nagy a titka az istenfélő életnek, amelyet Isten kijelentett nekünk:

Jézus Krisztus* emberi formában jelent meg közöttünk,

a Szent Szellem* bizonyította, hogy igaz volt,

és látták őt az angyalok.

Hirdették a népeknek, szerte a világon hittek benne,

és felment dicsőségben a Mennybe.

A hamis tanítások veszélyesek!

41A Szent Szellem* világosan mondja, hogy az utolsó időkben lesznek,

akik letérnek a hit útjáról, megtévesztő gonosz szellemeket* és azok

tanításait követik. 2Ezeket a hamis tanításokat olyan emberek terjesztik, akik képmutatók* és hazugok, becsapják a többieket, érzéketlenek az igazság

iránt, és nem tudnak különbséget tenni a jó és rossz között. Olyanok, mintha

az értelmüket már tönkretették volna. 3Ezek azt tanítják, hogy ne házasodja-

nak meg az emberek, és bizonyos ételeket ne egyenek. Pedig mindezt Isten

teremtette. Ezért a hívők*, akik megismerték az igazságot, hálaadással és

nyugodtan megehetik ezeket. 4Hiszen minden, amit Isten teremtett, az jó!

Amit ő teremtett, azt nem kell visszautasítani, ha hálaadással esszük meg.

5Minden, amit Isten teremtett, az szentté* válik az Isten beszéde és a hívő

ember imádsága által.

Jézus Krisztus igazi szolgája

6Ezekre tanítsd a testvéreket! Így leszel Krisztus Jézus jó szolgája, akin

látszik, hogy a hit igazságain és a helyes tanításon nőtt fel. Te hűségesen

követted ezt a jó tanítást. 7Az emberek — főleg az öregasszonyok —

mindenféle ostoba és közönséges történeteket mesélnek, amelyek nem

egyeznek Isten igazságaival. Ezeket kerüld el és utasítsd el! Viszont azon

igyekezz, hogy az istenfélelmben és Isten helyes módon való szolgálatában

gyakorold magad! 8Igaz, a testünk edzésének is van valami haszna, de

sokkal hasznosabb az istenfélelem és az Isten helyes szolgálatának

gyakorlása, mert ez mind a jelenlegi, mind a jövendő örök életben áldásokat

eredményez. 9Ez így igaz, fogadd el, amit mondok! 10Hiszen azért dolgozunk

és küzdünk teljes erőnkkel, mert az Élő Istenben reménykedünk és bízunk,

aki minden embernek Megmentője. De különösképpen Megmentője

azoknak, akik benne hisznek!

11Parancsold meg, és tanítsd ezeket a dolgokat! 12Igaz, hogy még fiatal

vagy, de emiatt senki se becsüljön le téged! Éppen ellenkezőleg, te legyél a

példa a testvéreknek! Mutasd meg nekik, hogyan éljenek. Légy példa a

számukra abban, amit mondasz, ahogyan élsz, a benned élő isteni szeretettel,

a hiteddel, és életed tisztaságával!

13Addig is, míg megérkezem hozzád, olvass fel a többieknek az

Írásokból*, bátorítsd, biztasd és tanítsd őket! 14Ne hanyagold el a benned

levő szellemi ajándékot, hanem használd! Ezt az ajándékot prófétai

3:15 Isten családjában Szó szerint: „Isten házában”. Jelentheti azt is, hogy Isten népe valójában olyan, mint Isten temploma. 3:16 Jézus Krisztus Szó szerint: „ő, aki”.

335

1 TIMÓTEUSHOZ 4:15–5:15

üzenet* által kaptad, amikor a gyülekezet idős vezetői* rád tették a

kezüket.* 15Ezekkel a dolgokkal foglalkozz minden erőddel! Ezekben élj,

teljes odaszánással! Akkor majd mindenki látni fogja, hogyan fejlődsz

ezekben. 16Viselj gondot magadra, és figyelj arra, amit tanítasz! Légy

kitartó ezekben! Ezzel magadat is megmented, és azokat is, akik rád

hallgatnak.

A gyülekezet belső rendje

51Idősebb férfival soha ne bánj, vagy beszélj gorombán! Még ha helyre kell

igazítanod, akkor is úgy kérleld, mintha az édesapád lenne! A fiatalabb

férfiakkal bánj úgy, mintha öcséddel vagy bátyáddal beszélnél! 2Idősebb

asszonnyal úgy bánj, mint édesanyáddal, a fiatalabbakkal, mint húgoddal

vagy nővéreddel! De mindig tiszta szándék legyen benned!

3Gondoskodj azokról az özvegyasszonyokról, akik teljesen egyedül élnek!

4De ha egy özvegyasszonynak vannak gyermekei, vagy unokái, akkor

elsősorban azoknak kell megtanulniuk, hogy gondoskodjanak a saját család-

tagjaikról. Így viszonozzák szüleiknek vagy nagyszüleiknek a gondoskodást!

5Az az özvegyasszony, aki teljesen egyedül él, Istenben bízik, hogy gondot

visel róla. Az ilyen özvegy éjjel-nappal kitartóan imádkozik, és könyörög

Istenhez. 6Az olyan özvegyasszony azonban, aki csak az élvezeteket

hajszolja, már életében halottnak számít. 7Parancsold meg a hívőknek*, hogy

ezek szerint éljenek, és viseljenek gondot a saját családjukra. Ne adjanak

alkalmat senkinek, hogy vádolhassa őket. 8Ha egy hívő mégsem

gondoskodik a rokonairól, különösen pedig a saját családjáról, az az ember

megtagadta a hitet, és rosszabb még a hitetlennél is.

9Csak az olyan özvegyasszonyt lehet felírni az özvegyek listájára, aki

legalább hatvan éves és hűséges volt a férjéhez, 10akiről mindenki tudja,

hogy mennyi jót tett: felnevelte gyermekeit, szívesen fogadta házában a

vendégeket, szolgálta* a testvéreket, a bajba jutott embereken segített, és

mindig készen állt arra, hogy valami jót tegyen.

11Hatvan évnél fiatalabb özvegyasszonyokat ne írj fel az özvegyek listájára.

Mert amikor testi kívánságaik erősebbek lesznek, mint az a kívánságuk,

hogy Krisztust szolgálják, újra férjhez akarnak menni. 12Ezzel nem tartják

meg korábbi ígéretüket, és ítélet alá kerülnek. 13Ráadásul az ilyen fiatalabb özvegyasszonyok megszokják, hogy kerüljék a munkát, és házról-házra

járjanak. De nemcsak munkakerülők lesznek, hanem pletykákat terjesztenek,

beleavatkoznak mások ügyeibe, és olyan dolgokat mondanak, amit nem

kellene. 14Éppen ezért azt akarom, hogy a fiatalabb özvegyasszonyok inkább

menjenek férjhez, neveljenek gyermekeket, viseljék gondját a saját családjuk-

nak és a háztartásuknak! Így az ellenségünknek nem fognak semmi okot

adni a vádolásra. 15Azért mondom ezt, mert vannak olyan fiatalabb özvegy-

asszonyok, akik már le is tértek a jó útról, és a Sátánt* követik.

4:14 prófétai üzenet Azok a dolgok, amiket a próféták mondtak Timóteusról és az életéről, mielőtt még megtörténtek volna. 4:14 rád tették a kezüket Ilyen módon kértek Istentől különleges áldást Timóteus számára, ahhoz a munkához, amire Isten elhívta. 5:10 szolgálta Szó szerint:

„megmosta a lábukat”. Abban az időben szokás volt a vendégek lábát megmosni, mivel mindenki nyitott sarut viselt, és az utak nagyon porosak voltak.

1 TIMÓTEUSHOZ 5:16–6:4

336

16Ha egy hívő asszony rokonai között vannak özvegyasszonyok, akkor ez

a hívő asszony maga tartsa el őket.* Ne a gyülekezetre* nehezedjen ez a teher.

Így csak a teljesen egyedül élő özvegyeket kell támogatnia a gyülekezetnek.

17Azok az idősebb gyülekezeti vezetők*, akik jól végzik a gyülekezetben a

munkájukat, kétszeres anyagi támogatást és megbecsülést érdemelnek.

Különösen azok, akik az Isten üzenetével és a tanítással foglalkoznak.

18Miért? Mert az Írás* azt mondja: „a cséplést végző ökörnek ne kösd be a

száját, és engedd, hogy egyen is, miközben tapossa a gabonát!”*, és: „a

munkásnak add meg a maga fizetését!”*

19Ne hallgass arra, aki idősebb gyülekezeti vezetőt* vádol, csak akkor, ha

két, vagy három másik ember is bizonyítja, hogy igazat mond! 20Akik folya-

matosan vétkeznek, azoknak határozottan mondd meg, hogy amit tesznek,

az rossz! De ezt az egész gyülekezet előtt kell megtenned. Így a többieket is figyelmezteted, hogy ne vétkezzenek.

21Megparancsolom neked, Timóteus, hogy kövesd ezeket az utasításaimat!

Úgy mondom ezt, mint aki tudom, hogy Isten, Krisztus Jézus és a kiválasz-

tott angyalok előtt állok. Senkivel ne kivételezz!

22Gondold meg jól, mielőtt kijelölsz valakit gyülekezeti vezetőnek*, és

ráteszed a kezed,* hogy megerősítsd a kijelölését! Ne siess ezzel! Vigyázz,

hogy téged ne terheljen a felelősség mások bűnei miatt! Őrizd meg tisztán

magadat ettől!

23Timóteus, te eddig kizárólag vizet ittál. Ezentúl igyál egy kevés bort is,

mert jót fog tenni a gyomrodnak, és nem fogsz olyan gyakran gyengélkedni!

24Vannak, akiknek a bűnei jól láthatók. Ezek a nyilvánvaló bűnök

mutatják, hogy ezekre az emberekre ítélet vár. De vannak olyanok is,

akiknek a bűnei csak később derülnek ki. 25Hasonló a helyzet a jótettekkel is: vannak, amiket jól lehet látni. Mások jótettei nincsenek szem előtt — de ezek sem maradnak rejtve örökké!

61Akik rabszolgák, és keményen dolgozniuk kell, őszintén tiszteljék és

becsüljék a gazdájukat, hogy Isten nevét és a mi tanításunkat senki ne

szidja. 2Vannak olyan hívő rabszolgák, akiknek a gazdájuk is hívő, tehát

testvérek. Ez azonban nem jelenti azt, hogy gazdájuk kevesebb tiszteletet

érdemel. Éppen ellenkezőleg, még jobban kell szolgálniuk a gazdájukat,

hiszen szeretett hívő testvérüket szolgálják!

Timóteus, tanítsd ezeket a testvéreknek, és biztasd őket, hogy eszerint éljenek!

A hamis tanítók és az igazi gazdagság

3Azonban vannak, kik másképpen tanítanak. Olyan dolgokat mondanak,

amik nincsenek összhangban Urunk, Jézus Krisztus egészséges tanításával.

Ezek a hamis tanítók nem fogadják el azt a tanítást, aminek az igazi istenfé-

lelem és Isten helyes szolgálata az alapja. 4Ezek a hamis tanítók nagyra

tartják magukat, de semmihez sem értenek igazán. Valójában az a

betegségük, hogy szeretnek vitatkozni, és bizonyos szavak miatt huzakodni.

5:16 Néhány görög kézirat ezt írja: „Ha egy hívőnek (akár férfi, akár nő) özvegy rokonai vannak, akkor ez a hívő viseljen gondot rájuk.” 5:18 idézet: 5Móz 25:4. 5:18 idézet: Lk 10:7. 5:22 ráte-

szed a kezed Ilyen módon kértek Istentől különleges áldást valaki számára. Ebben az esetben a vezető számára kérték azt a különleges erőt, ami ehhez a feladathoz szükséges.

337

1 TIMÓTEUSHOZ 6:5–21

Ebből azonban csak irigység, veszekedés, egymás sértegetése és gonosz

gyanúsítás származik. 5Ezek az emberek állandóan viszálykodnak,

megromlott a gondolkozásuk, és nem ismerik az igazságot. Úgy gondolják,

Isten szolgálata arra való, hogy ezzel sok pénzt szerezzenek.

6Természetesen, az istenfélelem és Isten helyes szolgálata valóban nagy

haszonnal jár, de csak akkor, ha őszintén elégedett vagy azzal, amid van.

7Gondold meg: amikor világra jöttünk, semmit sem hoztunk magunkkal.

Világos, hogy el sem vihetünk semmit, amikor meghalunk. 8Ha tehát van

ennivalónk és ruhánk, elégedjünk meg vele! 9Akik arra vágyakoznak, hogy

meggazdagodjanak, csapdába kerülnek, és kísértések veszik körül őket.

Ostoba vágyaikat követik, és maguknak ártanak vele. A vesztükbe rohannak,

s végül elpusztulnak. 10Pénzimádatukból sokféle baj és gonoszság

származik. Ez a pénzimádat már le is térített egyes embereket a hit útjáról.

Ráadásul ezzel rengeteg szenvedést okoznak saját maguknak.

Figyelmeztetések

11Te azonban, Timóteus, Isten embere vagy! Tehát fuss el és maradj távol

ezektől a dolgoktól! Teljes erővel azon igyekezz, hogy Isten kedve szerint élj, és őt szolgáld! Küzdj a hitért, az isteni szeretetért, a türelmes kitartásért, szelídségért — hogy ezek uralkodjanak benned! 12Folytasd a küzdelmet a hit

szép harcában! Ragadd meg, és ne engedd ki a kezedből az örök életet —

hiszen Isten erre hívott el, amikor sok ember előtt megvallottad a Jézusban

való hitedet. 13Isten előtt, aki életet ad mindenkinek, és Krisztus Jézus előtt parancsolom neked ezeket. Krisztus Jézus az, aki ugyanerről a nagyszerű

igazságról tanúskodott Poncius Pilátus* előtt. 14Tehát, azt parancsolom, hogy mindent annak megfelelően tegyél, ahogy mondtam neked! Kövesd ezeket

az utasításokat hibátlanul és vétek nélkül egészen addig, amíg Urunk, Jézus

Krisztus vissza nem jön! 15Mert ő vissza fog jönni! Mikor? A legalkalmasabb

időpontban! Áldott Istenünk fogja elküldeni Krisztust. Igen, ő az egyetlen

uralkodó, a királyok Királya és az urak Ura! 16Egyedül övé a halhatatlanság,

aki az emberek számára megközelíthetetlen világosságban lakik, és akit

ember még nem látott, és nem is láthat. Egyedül őt illeti a tisztelet, és övé az örök hatalom örökké! Ámen!

17A gazdagoknak, akik a mostani világban sok vagyonra tettek szert,

mondd meg, hogy ne hordják fenn az orrukat! Mondd meg, hogy ne olyan

bizonytalan dolgokban bízzanak, mint a gazdagság! Inkább Istenben

bízzanak, aki bőségesen megad mindent, amire szükségünk van, és ami

örömünket szolgálja. 18Parancsold meg nekik, hogy a jó tettekben legyenek

gazdagok! Legyenek nagylelkű adakozók, szívesen osszák meg másokkal,

amijük van! 19Ha ezt teszik, kincset gyűjtenek maguknak a Mennyben. Ez lesz

a jövőjük biztos alapja, és képessé teszi őket, hogy megragadják az igazi életet.

20Timóteus, Isten sok dolgot bízott rád. Őrizd meg ezeket! Tartsd magad

távol azoktól az emberektől, akik ostoba dolgokat beszélnek, amik nem

Istentől valók! Kerüld el azokat, akik az igazság ellen érvelnek! Ezek azt

mondják, hogy ők ismerik, mi az igazi „tudás”— amely azonban csak üres

fecsegés. 21Egyes emberek, akik azt állítják, hogy bennük megvan ez a

„tudás”, már el is fordultak a hittől.

Isten kegyelme* legyen mindnyájatokkal!

338

Pál második levele

Timóteushoz

11Üdvözlet Páltól, Jézus Krisztus apostolától*. Isten akarta, hogy apostol

legyek, és nyilvánosan kihirdessem mindenkinek azt az életet, amelyet

Isten megígért, és amely Jézus Krisztusban található.

2Timóteusnak, szeretett fiamnak szól ez a levél. Az Atya-Isten és Urunk,

Jézus Krisztus adjon neked kegyelmet*, irgalmat és békességet.

Hálaadás és bátorítás

3Amikor imádkozom, éjjel és nappal, mindig érted is könyörgök, és hálát

adok Istennek. Akárcsak őseim, én is tiszta lelkiismerettel szolgálom Istent.

4Eszembe jut, hogyan sírtál, és már nagyon szeretnék újra találkozni veled!

Hogy fogunk örülni, ha megint láthatjuk egymást! 5Eszembe jut milyen

igazi és őszinte hit lakik benned. Ugyanez a hit élt előbb nagyanyádban,

Lóiszban, majd édesanyádban, Eunikében. Meg vagyok róla győződve, hogy

benned is ugyanez az igazi hit lakik. 6Éppen ezért, emlékeztetlek arra az

ajándékra, amit Isten neked adott. Tudom, hogy ez benned él, mert én

tettem rád a kezemet* — így kaptad meg. Tehát, azt akarom, hogy használd

is ezt az ajándékot: eközben fog megerősödni, és egyre jobban működni

benned, mint ahogy a kis lángocskából nagy tűz lesz. 7Hiszen a Szent

Szellem*, akit Isten adott nekünk, nem a gyávaság szelleme, hanem az

erőnek, isteni szeretnek, kiegyensúlyozottságnak és fegyelmezettségnek

Szelleme.

8Tehát ne legyél gyáva, hanem bátran beszélj az embereknek Urunkról! Ne

szégyellj engem se, aki az Úrért vagyok fogságban! Vállald velem együtt a

szenvedést az örömhírért*! Isten megadja hozzá az erőt, 9hisz ő az, aki

megmentett, és elhívott, hogy szent* népévé tegyen bennünket. De nem

azért, mintha bármivel kiérdemeltük volna. Egyáltalán nem! Azért tette,

mert így látta helyesnek, és mert kegyelme* erre indította. Hiszen Isten már a világ kezdete előtt elhatározta, hogy Jézus Krisztus által megkegyelmez

nekünk. 10Ez a kegyelem eddig nem mutatkozott meg láthatóan. Most

azonban, amikor Megváltónk, Jézus Krisztus eljött, már mindenki láthatja,

hiszen ő még a halált is legyőzte! Az örömhír által pedig megmutatta az örök

és elpusztíthatatlan életre vezető utat.

11Ennek az örömhírnek a kihirdetésére választott ki engem Isten. Ő tett

apostollá* és tanítóvá. 12Emiatt kell most elszenvednem a fogságot, de nem

szégyellem, mert ismerem őt (Jézust), akiben hiszek. Meg vagyok győződve, 1:6 én tettem rád a kezemet Pál úgy imádkozott Timóteusért, hogy közben a fejére tette a kezét.

Így kérte Istent, hogy Timóteust különlegesen áldja meg, és adjon neki erőt a szolgálatához.

339

2 TIMÓTEUSHOZ 1:13–2:13

hogy meg tudja őrizni azt a kincset, amit rám bízott, amíg elérkezik az a

Nap.* 13Soha ne téveszd szem elől azt az egészséges tanítást, amit tőlem

hallottál! Ragaszkodj hozzá, ezt tanítsd, és ezt kövesd, azzal a hittel és

szeretettel, amelynek a Krisztus Jézus a forrása. 14A bennünk élő Szent

Szellem* segítségével őrizd meg ezt a drága kincset, amit Isten rád bízott!

15Amint te is tudod, az Ázsia* tartományaiból valók mind elfordultak

tőlem, még Fügelosz és Hermogenész is. 16Az Úr könyörüljön meg

Onéziforosz családján, mert ő sokszor meglátogatott és felüdített engem!

Soha nem szégyellte, hogy börtönben vagyok. 17Sőt, amikor Rómába jött,

addig keresett, amíg meg nem talált. 18Az Úr könyörüljön rajta, amikor az a

Nap elérkezik! Te is jól tudod, hogy Onéziforosz milyen sokféle módon

segített nekem, amikor Efezusban voltam.

Krisztus Jézus hűséges katonája

21Timóteus, te olyan vagy, mintha a saját fiam lennél! Erősödj meg a

kegyelemben*, amit élvezünk, mivel Krisztus Jézushoz tartozunk.

2Másokkal együtt te is hallottad a tanításaimat. Te is ugyanezt tanítsd! Add

át, és bízd rá ezeket az igazságokat olyanokra, akik hűségesek, és akikben

megbízol! De olyanok legyenek, akik majd másokat is meg tudnak ezekre

tanítani! 3Vállald velem együtt a közös szenvedéseket és nehézségeket, mint

Krisztus Jézus jó katonája. 4Aki katonai szolgálatot teljesít, nem foglalkozik az élet közönséges dolgaival. Csak azon igyekszik, hogy a parancsnoka meg

legyen vele elégedve! 5Aki atlétikai versenyen indul, be kell tartsa a

szabályokat, különben nem kaphatja meg a győztesnek járó aranyérmet! 6A

földjén keményen dolgozó gazda kell hogy elsőként kapjon a föld

terméséből! 7Gondolkozz el ezeken a dolgokon! Az Úr segít majd megérteni,

mit akarok mondani ezekkel.

8Soha ne felejtsd el egy pillanatra sem, hogy Jézus Krisztus, aki Dávid*

király családjából származik, feltámadt a halálból! Az én örömhírem* Jézus

Krisztusról szól! 9Ezt az örömhírt mondom mindenkinek, és emiatt kell

szenvednem: láncra vertek, mint egy bűnözőt. Isten beszéde azonban nincs

megbilincselve! 10De mindent szívesen elviselek Isten kiválasztottainak

kedvéért, hogy Jézus Krisztus által megmeneküljenek, és részesüljenek az

örökkévaló dicsőségben.

11Bizony, igaz tanítás ez:

Ha Vele (Jézussal) együtt meghaltunk,

Vele együtt fogunk élni is.

12

Ha türelmesen kitartunk,

Vele együtt fogunk uralkodni.

De ha megtagadjuk őt,

Akkor ő is megtagad bennünket.

13

Ha hűtlenek vagyunk,

Ő még akkor is hű marad,

Mert magát nem tagadhatja meg.

1:12 az a Nap Valószínűleg az a bizonyos nap, amikor Jézus Krisztus eljön, és az övéit magával viszi. A 18. versben is.

2 TIMÓTEUSHOZ 2:14–3:5

340

Az Úr jól tudja, ki tartozik hozzá

14Emlékeztesd az embereidet ezekre! Figyelmeztesd őket Isten jelenlété-

ben, hogy ne vitatkozzanak bizonyos szavakon, mert ennek semmi értelme!

Sőt, az ilyen vitatkozás kárt okoz azokban, akik hallgatják! 15Tegyél meg

mindent, hogy Isten tetszését elnyerjed! Legyél Istennek olyan szolgája,

akinek nem kell szégyenkeznie Ura előtt semmiért, és aki helyesen tanítja és

alkalmazza Isten igazságait! 16Kerüld el az értelmetlen vitatkozásokat, mert

ezek csak eltávolítják az embereket Istentől. 17Az ilyen beszédek úgy

terjednek, mint a veszélyes fertőzés a testben. Hümenaiosz és Filétosz is azok közé tartoznak, akik ilyen dolgokat mondanak. 18Hiszen azt tanítják, hogy a

halottak feltámadása már meg is történt, s ezzel lerombolják egyesekben a

hitet. Bizony, ezzel a tévedéssel nagyot hibáztak!

19Isten azonban olyan erős alapot épített, amit senki sem tud lerombolni.

Erre ez a két dolog van felírva: „Az Úr jól tudja, ki tartozik hozzá!” és „Aki azt mondja magáról, hogy az Úrhoz tartozik, az távolodjon el minden

hamisságtól és gonoszságtól!”*

20Egy nagy házban nemcsak aranyból és ezüstből, hanem fából és

cserépből készült edények is vannak. Egyiket különleges és ünnepi

alkalmakon használják, a másikat meg piszkos munkára. 21Így tehát, ha

valaki megtisztítja magát minden hamisságtól és gonoszságtól, akkor olyan

edény lesz belőle, akit dicsőséges feladatokra fognak használni. Igen, akkor

az az ember szent* lesz, hasznos eszköz a Mester kezében, és minden jó

munkára alkalmas.

22Fuss el a fiatal kor kívánságai elől, és maradj távol tőlük! Viszont teljes erővel törekedj arra, hogy Isten tetszése szerint élj! Törekedj a hitre, isteni szeretetre és békességre! Fuss ezek után, mindazokkal együtt, akik tiszta szívvel bíznak az Úrban! 23Kerüld el az ostoba és értelmetlen vitatkozásokat! Ezekből csak veszekedés lesz, te is jól tudod. 24Az Úr szolgája pedig ne veszekedjen

senkivel! Legyen kedves és türelmes mindenkihez, és gyakorlott a tanításban!

25Szelíden és udvariasan igazítsa helyre azokat, akik ellenkeznek vele! Abban a reményben foglalkozzon velük, hogy Isten talán mégis megváltoztatja ezeknek

az ellenkezőknek a szívét és gondolkodását, és akkor felismerik az igazságot.

26A Sátán* ezeket csapdába ejtette, hogy azt tegyék, amit ő akar. De még ezek az emberek is észhez térhetnek, és kimenekülhetnek a csapdából.

Az utolsó időkben nehéz helytállni

31Értsd meg, hogy az utolsó időkben nehéz lesz helytállni. 2Mert az

emberek önzők lesznek, pénzimádók, dicsekvők és büszkék, gonosz

dolgokat fognak mondani másokról, szüleiknek nem engedelmeskednek;

hálátlanok lesznek és gonoszok. 3Hiányozni fog belőlük a mások iránti

szeretet, nem akarnak megbocsátani, szívesen mondanak rosszat másokról,

önuralom nélküliek és vadak lesznek, gyűlölik a jót. 4Elárulják a barátaikat, gondolkodás nélkül vakmerően cselekszenek, büszkék lesznek, és nem Istent

szeretik, hanem inkább az élvezeteket hajszolják. 5Eközben megtartják ugyan

a vallásosság külső látszatát, de a valódi istenfélelem erejét elutasítják.

Maradj távol az ilyen emberektől, Timóteus!

2:19 idézet: 4Móz 16:5.

341

2 TIMÓTEUSHOZ 3:6–4:6

6Közülük valók, akik ravaszul behálóznak és elcsábítanak olyan

asszonyokat, akik gyenge akaratúak. Ezek az asszonyok tele vannak

bűnökkel, és mindenféle kívánságok vonzzák őket, 7mindig igyekeznek új

tanításokat hallani, de sohasem tudják az igazságot valóban megismerni.

8Emlékezz Jannészra és Jambrészra*, akik Mózes* ellenfelei voltak! Ugyanígy

van ezekkel a zavaros gondolkodású emberekkel is, akiknek hite nem állta ki

a próbát: ellenkeznek az igazsággal. 9De ők is kudarcot fognak vallani, mint

Jannész és Jambrész: mindenki látni fogja, hogy milyen ostobák.

Végső rendelkezések

10Timóteus, te ismersz engem. Ismered és szorgalmasan követted tanításai-

mat. Közelről láttad, hogyan élek. Tudod, mi az életcélom, megismerted a

hitemet, türelmemet, kitartásomat és a bennem lévő isteni szeretetet.

11Tudod, hogyan üldöztek* és mit kellett elszenvednem. Tudod, mi történt

velem Antiókhiában, Ikóniumban és Lisztrában. Micsoda üldözéseket éltem

át! De az Úr mindegyikből kiszabadított! 12Bizony, akik Isten akarata szerint akarnak élni Krisztus Jézusban, azokat mind üldözni fogják! 13A gonoszok és

csalók egyre mélyebbre süllyednek a gonoszságban. Miközben másokat

becsapnak, saját magukat is becsapják.

14Te azonban, Timóteus, tarts ki amellett, amit tanultál, és amiről meggyő-

ződtél, hogy igaz! Hiszen jól ismered azokat, akik ezekre az igazságokra

tanítottak téged. 15Már gyermekkorod óta ismered a szent Írásokat* is,

amelyek bölccsé tehetnek. Ez a bölcsesség pedig megmenthet téged a

Krisztus Jézusban való hit által. 16Az egész Írás* Istentől származik, és

hatékonyan használható a tanításra. Alkalmas arra, hogy meggyőzően rávi-

lágítson a bűneinkre, helyreigazítson bennünket, és megmutassa, hogyan

éljünk Isten útja szerint. 17Mindez azt a célt szolgálja, hogy az Isten embere felkészüljön, és minden tekintetben alkalmas legyen mindenféle jó munkára.

41Timóteus, ezt a parancsot úgy adom neked, mintha Isten és Krisztus

Jézus előtt állnánk. Mert Krisztus Jézus vissza fog jönni a Földre, ítélni fog élők és halottak felett, és uralkodni fog, mint király. 2Isten üzenetét hirdesd az embereknek! Végezd ezt a munkát akkor is, mikor kedvező, és akkor is,

mikor kedvezőtlen a helyzet! Győzd meg, igazítsd helyre, bátorítsd, figyel-

meztesd és tanítsd őket, és mindezt nagy türelemmel!

3Azért írom ezt, mert eljön majd az idő, amikor az emberek hallani sem

akarják többé az egészséges tanítást. Inkább olyan tanítókat keresnek maguknak, akik azt fogják mondani, amit az emberek hallani szeretnének. 4Akkor az

emberek elfordulnak az igazságtól, és inkább a kitalált, misztikus történetek érdeklik őket. 5Te azonban őrizd meg a józanságodat, és bármilyen nehézséggel kell szembenézned, viseld el! Kitartóan végezd azt a szolgálatot, amit Isten rád bízott, hirdesd ki és mondd el az embereknek mindenhol az örömhírt*!

6Ami engem illet, életem a befejezéséhez közeledik, és hamarosan

elköltözöm innen. Életem az Isten oltárára* kerül, mint ahogy az italáldozatot 3:8 Jannészra és Jambrészra Valószínűleg azokról a varázslókról van szó, akik Mózes ellenfelei voltak a Fáraó udvarában. Lásd 2Móz 7:11–12 és 22. 3:15 szent Írásokat Amikor Timóteus élt, így nevezték a Régi (Ó) Szövetség idejében keletkezett szent iratokat. Ezek ma a teljes Szentírás (Biblia) első részét, az Ószövetséget (Ó-Testamentumot) alkotják.

2 TIMÓTEUSHOZ 4:7–22

342

kiöntik. 7Végigküzdöttem a szép harcot, végigfutottam a versenypályán, a

hitet mindvégig megőriztem. 8Vár a koronám, a győztesnek járó jutalom. Ezt

azok kapják, akik Isten tetszésére éltek a földön. Maga az Úr, az Igazságos

Bíró fogja átnyújtani nekem azon a Napon*. De nemcsak nekem, hanem

mindazoknak, akik szeretettel és vágyakozva várják őt vissza.

Személyes üzenetek

9Siess! Amilyen gyorsan csak tudsz, gyere hozzám! 10Démász ugyanis

elhagyott engem, mert jobban szerette ezt a mostani világot, és

Thesszalonikába ment. Kreszcensz Galáciába utazott, Titusz pedig

Dalmáciába. 11Egyedül Lukács maradt mellettem. Amikor eljössz, hozd

magaddal Márkot, mert hasznos lenne a segítsége! 12Tükhikoszt elküldtem

Efezusba.

13A kabátomat Karposz házában felejtettem, Troászban. Kérlek, hozd

magaddal azt is, amikor jössz, meg a könyveimet is. Különösen a pergamen-

tekercsekre* van szükségem!

14Alexander, az ötvös mester sok bajt okozott nekem. Az Úr majd

megbünteti a tettei szerint. 15Figyelj oda erre az emberre, és kerüld el, mert nagyon erősen ellenkezett azzal, amit tanítottunk!

16Amikor sor került az első bírósági tárgyalásomra, senki nem támogatott,

hanem mindenki magamra hagyott. Isten bocsásson meg nekik! 17De az Úr

nem hagyott el, hanem mellém állt, és megerősített, hogy az igazság üzenetét

a nem zsidó embereknek elmondhassam. Mert Isten azt akarja, hogy a nem

zsidók is mindannyian hallják az örömhírt*. Azután megmenekültem az

oroszlán fogai közül. 18De az Úr meg fog védeni engem minden más

gonosztól is, és biztos kézzel elvezet Mennyei Királyságába. Dicsőség neki

örökkön-örökké! Ámen.

Üdvözletek

19Add át köszöntésemet Priszkának és Akvilának, meg Onéziforosz

családjának! 20Erasztosz Korinthusban maradt. Trofimoszt Milétoszban

hagytam, mert beteg volt. 21Siess, próbálj meg ideérni még a tél előtt!

Köszöntését küldi Eubulosz, Pudensz, Linosz, Klaudia és az összes többi

testvér is.

22Az Úr legyen szellemeddel, és kegyelme* mindnyájatokkal!

4:8 Napon Valószínűleg azt a bizonyos napot jelenti, amikor Jézus Krisztus eljön, és az övéit magával viszi.

343

Pál levele

Tituszhoz

11Üdvözlet Páltól, aki Isten szolgája és Jézus Krisztus apostola*. Isten

engem azért küldött el, hogy választott népének hitét erősítsem, és

segítsek nekik, hogy igazán megismerjék az igazságot, amely az Isten szolgá-

latára vezet. 2Ez a hit és ez a megismerés abból a reménységből származik,

hogy örök életünk lesz. Ezt az örök életet Isten már az idők kezdete előtt

megígérte nekünk, és ő nem hazudik. 3A legalkalmasabb időben

mindenkivel megismertette ezt az örök életet, üzenetének kihirdetésén

keresztül. Megmentő Istenünk rám bízta, hogy üzenetét mindenkinek

mondjam el. Igen, nekem Isten parancsolta, hogy ezt a munkát végezzem.

4Titusznak szól ez a levél, aki olyan, mintha a fiam lenne, mivel mindket-

tőnkben ugyanaz a hit él.

Isten, a mi Atyánk és Krisztus Jézus, a Megmentőnk adjon neked

kegyelmet* és békességet!

Kik alkalmasak vezetőnek?

5Azért hagytalak téged egy időre még Kréta szigetén, hogy fejezd be

azokat a dolgokat, amik elintézetlenül maradtak, és jelölj ki minden

városban idős gyülekezeti vezetőket*, ahogyan meghagytam neked.

6Gyülekezeti vezetőknek olyan emberek alkalmasak, akiket nem lehet

jogosan vádolni semmilyen bűnnel, akik hűségesek a feleségükhöz, akiknek

a gyermekei engedelmesek, hisznek Jézusban és rendes életet élnek. 7Mert a

gyülekezeti vezető Isten népére visel gondot, ezért szükséges, hogy kifogás-

talan életet éljen, és ne lehessen jogosan vádolni. Szükséges, hogy ne legyen önfejű, vagy beképzelt, ne legyen hirtelen haragú, vagy részeges, se

kötekedő, verekedő, vagy olyan ember, aki mások kárára próbál meggazda-

godni. 8Legyen vendégszerető, a jóra hajlandó, szélsőségektől mentes, józan

gondolkodású és igazságos. Isten tetszésére éljen és uralkodjon önmagán.

9Ragaszkodjon azokhoz az igazságokhoz, amiket tanítunk, és éljen azok

szerint. Legyen képes rá, hogy az embereket az egészséges tanítással

bátorítsa, az ellenkezőket pedig meggyőzze.

10Ez azért is fontos, mert sok az engedetlen és lázadó természetű ember,

akik haszontalan dolgokról beszélnek, és másokat rossz útra vezetnek.

Főként azokra gondolok, akik a zsidók közül jöttek. 11A gyülekezeti

vezetőnek* képesnek kell lennie arra, hogy az ilyeneket meg tudja győzni, és

el tudja hallgattatni. Ezek az engedetlenek egész családokat tönkretesznek

azzal, hogy hamis dolgokat tanítanak, amiket nem lenne szabad. Mindezt

azért teszik, hogy ilyen aljas módon szerezzenek pénzt. 12Az egyik krétai

próféta ezt mondta: „A krétaiak folyton hazudnak, gonosz vadállatok, lusta

TITUSZHOZ 1:13–2:15

344

népség, mindig csak a hasukkal törődnek.” 13Ez a mondás igaz. Éppen ezért,

szigorúan figyelmeztesd őket, hogy kövessék az egészséges tanítást!

14Mondd meg nekik, hogy ne foglalkozzanak többé kitalált zsidó történetek-

kel, se ne kövessék azokat, amiket az igazságnak hátat fordító emberek

találtak ki.

15A tiszta embernek minden tiszta. Annak azonban, aki hitetlen, és bűnök

nyomják a lelkét, semmi sem tiszta, mivel a gondolkodásmódja megromlott,

és már nem tudja megkülönböztetni a jót a rossztól. 16Az ilyenek azt állítják, hogy ismerik Istent, de amit tesznek, az ennek éppen az ellenkezőjét

bizonyítja. Ezek az emberek utálatosak, engedetlenek, és már képtelenek

bármiféle jóra.

Tanácsok időseknek, fiataloknak és szolgáknak

21Te azonban, Titusz, tanítsd meg az embereknek, mit kell tenniük, hogy

az egészséges tanítást kövessék. 2Az idősebb férfiakat arra tanítsd, hogy

legyenek józanok és mértéktartók, tiszteletre méltóak és bölcsek, hogy

kövessék az egészséges tanítást, legyenek szeretetteljesek és türelmesek!

3Hasonlóképpen, tanítsd az idősebb asszonyokat, hogy tiszteletre

méltóan viselkedjenek, ahogy ez Isten népéhez illik. Tanítsd őket, hogy

ne mondjanak senkiről rosszat, és ne legyenek részegesek! Inkább

másokat is tanítsanak a jóra. 4Arra neveljék a fiatal asszonyokat, hogy

szeressék a férjüket és gyermekeiket, 5legyenek megfontoltak, tiszták,

otthonukat tartsák szép rendben, legyenek kedvesek, és engedelmesked-

jenek a férjüknek, hogy ne hozzanak szégyent arra a tanításra, amit

Istentől kaptunk.

6Hasonlóképpen, a fiatalabb férfiakat is biztasd, hogy legyenek mértéklete-

sek és bölcsek! 7Úgy élj, hogy légy a fiatalok példaképe! Amikor tanítasz,

mutass példát nekik a tisztaságra, becsületességre és tisztességre! 8Minden,

amit mondasz, legyen egészséges és igaz, hogy senki se kritizálhasson érte!

Így még az sem mondhat semmi rosszat rólad, aki ellenkezik veled:

kénytelen lesz elhallgatni.

9A rabszolgákat arra tanítsd, hogy mindenben engedelmeskedjenek a

gazdájuknak, és igyekezzenek a kedvükben járni. Ne beszéljenek vissza a

gazdájuknak, 10ne lopjanak tőlük, legyenek hűségesek és teljesen

megbízhatók! Mert ha így szolgálnak, akkor a mi megmentő Istenünk

tanítását mások számára is vonzóvá teszik.

11Mert Isten megmentő kegyelme* már eljött és látható lett minden ember

számára. 12Ez a kegyelem arra nevel bennünket, hogy forduljunk el az isten-

telenségtől és a gonosz kívánságoktól, és hogy mértékletesen, bölcsen,

igazságosan és istenfélelemmel éljünk ebben a jelenlegi világban. 13Így várjuk azt a napot, amikor megláthatjuk a mi nagy Istenünknek és Megmentőnknek,

Jézus Krisztusnak dicsőségét. Ő a mi áldott reménységünk, aki dicsőségesen

fog visszajönni. 14Önmagát adta oda értünk, hogy megszabadítson minden

gonoszságtól, és megtisztítson bennünket, hogy egyedül az ő népe legyünk:

olyan nép, amely mindig arra igyekszik, hogy helyesen cselekedjen.

15Ezeket tanítsd az embereknek, bátorítsd, figyelmeztesd és igazítsd helyre

őket — mindezt teljes határozottsággal, és úgy, hogy senki ne tudja

figyelmen kívül hagyni, amit mondasz.

345

TITUSZHOZ 3:1–15

Isten megmentő kegyelme

31Figyelmeztesd az embereket, hogy ne felejtsék el ezeket: rendeljék alá

magukat azoknak, akik hatalmat kaptak és uralkodnak felettük, és enge-

delmeskedjenek nekik! Legyenek hajlandók mindig jót tenni! 2Ne

mondjanak rosszat senkiről, éljenek békességben mindenkivel, legyenek

udvariasak! Viselkedjenek mindenkivel kedvesen és szelíden!

3Azért mondom ezt, mert régen mi is ostobák és engedetlenek voltunk, és

rossz úton jártunk. Különböző szenvedélyek és élvezetek rabjai voltunk.

Gonoszságban és irigységben éltünk. Az emberek gyűlöltek bennünket, és

mi is gyűlöltük őket. 4De amikor Isten megmentő kegyelme* eljött és látható

lett minden ember számára, 5akkor minket is megmentett. De nem azért,

amit mi tettünk, hogy Isten számára elfogadhatók legyünk, hanem mert

megkönyörült rajtunk. Megmentett bennünket az újjászületés „fürdője” által,

és megújított a Szent Szellem* által. 6Isten bőségesen ránk árasztotta a Szent Szellemet Jézus Krisztuson keresztül, aki a mi Megmentőnk. 7Isten most már

a kegyelmén keresztül néz ránk, és ezért elfogadhatók vagyunk a számára.

Azért adta a Szent Szellemet, aki bennünk él, hogy örökösei lehessünk. Ez

felel meg annak a reménységnek, hogy örök életet ad nekünk. 8Igen, ez a

tanítás mind igaz!

Azt akarom, hogy erősítsd meg a testvéreket, hogy ezekben a dolgokban

mindnyájan egészen biztosak legyenek! Igyekezzenek a jó és hasznos

dolgokban elöl járni! Ezek a dolgok jók, és hasznára válnak mindenkinek.

9Kerüld el a származással kapcsolatos ostoba vitatkozásokat és a Mózes

Törvénye* körüli veszekedéseket! Ezek értelmetlen és haszontalan dolgok.

10Ha valaki vitatkozásokat és viszálykodást okoz, akkor figyelmeztesd! Ha

mégis folytatja, újból figyelmeztesd. De ha akkor sem hagyja abba, akkor ne

állj vele szóba többé! 11Hiszen te is jól tudod, hogy az ilyen ember letért a helyes útról, eltévesztette a célt, és magában hordja az ítéletét.

Néhány személyes üzenet

12Amikor Artemászt vagy Tükhikoszt elküldöm hozzád, igyekezz hozzám

jönni Nikopoliszba, mert úgy határoztam, hogy ott töltöm a telet! 13Zénászt,

a törvénytudót és Apollóst segítsd, és lásd el mindennel, amire csak

szükségük van az utazás során! Gondoskodj róla, hogy semmi ne

hiányozzon nekik! 14A mi embereinknek is meg kell tanulniuk, hogy igye-

kezzenek jót tenni, és segítsenek, ha másoknak szüksége van rá. Így lesznek

hasznosak.

15Köszöntésüket küldik mindazok, akik itt vannak velem. Te is add át

köszöntésünket mindenkinek, akik szeretnek bennünket, és ugyanabban az

igaz hitben élnek!

Isten kegyelme* legyen mindnyájatokkal!

346

Pál levele

Filemonhoz

1Pál, Jézus Krisztus foglya és Timóteus testvér üdvözletét küldi

Filemonnak, kedves barátunknak és munkatársunknak. 2Üdvözöljük Appiát,

nővérünket, Arkhipposzt, a harcostársunkat, és az egész gyülekezetet*,

amely Filemon házában szokott összejönni.

3Isten, a mi Atyánk, és az Úr Jézus Krisztus adjon nektek kegyelmet* és

békességet!

Filemon szeretete és hite

4Mindig hálát adok Istenemnek, amikor érted imádkozom, Filemon. 5Mert

hallom, hogy milyen hűséges vagy az Úr Jézushoz, és mennyire szereted

azokat, akik Istenhez tartoznak. 6Azért imádkozom, hogy a benned élő hit

közössége vezessen el téged azoknak a jó dolgoknak a teljes felismerésére,

amiket Krisztusért megtehetünk. 7Testvérem, sokszor megmutattad, hogy

isteni szeretettel szereted a testvéreket, és ezzel felvidítottad őket. De még engem is megvigasztaltál, és nagy örömet szereztél.

Fogadd vissza Onézimuszt testvérként!

8Filemon, valamit meg kellene tenned. Igaz, meg is parancsolhatnám ezt

neked, hiszen lenne rá hatalmam. 9Mégis, inkább kérlek téged. Én kérlek,

Pál, aki már megöregedett, és aki most Krisztus Jézusért vagyok fogságban.

10Onézimoszért szeretnélek megkérni valamire, aki olyan, mintha a fiam

lenne, és aki itt a fogságban lett a fiam. 11Régebben ő haszontalan szolgád

volt, de most már neked is, nekem is hasznos* lett.

12Most visszaküldöm Onézimoszt hozzád, és vele a szívemet is.

13Szerettem volna magam mellett tartani, amíg fogságban vagyok az

örömhírért*. Ha itt maradt volna, helyetted is segített volna nekem. 14De beleegyezésed nélkül nem akartam semmit tenni, hogy ne kényszerből tegyél jót,

hanem saját elhatározásodból.

15Onézimosz talán azért hagyott el téged rövid időre, hogy azután örökre

visszakapd. 16De most már nem úgy, mint rabszolgát, hanem annál jóval

többet: kedves testvéredet! Nagyon megszerettem őt, de te még jobban fogod

szeretni. Nemcsak úgy, mint akármelyik embert, hanem mint az Úrban

testvéredet.

17Ha tehát igazán barátodnak tartasz, akkor úgy fogadd vissza

Onézimoszt, mintha engem fogadnál. 18Ha bármivel megkárosított téged,

vagy tartozna neked, én megfizetem helyette. 19Én, Pál, saját kezemmel írom

11 „haszontalan … hasznos” Pál szójátéka Onézimosz nevével, amelynek jelentése: „hasznos”.

347

FILEMONHOZ 20–25

ezt: mindent visszafizetek, amivel Onézimosz tartozik neked, Filemon. Igaz,

te magad is tartozol nekem: az életeddel — de ezt nem is kell mondanom.

20Testvérem, kérlek, tedd meg nekem ezt a szívességet* az Úrért! Vidámíts fel engem Krisztusban! 21Úgy írom ezt a levelet, hogy biztos vagyok benne,

megteszed, amire kérlek, sőt, még annál is többet.

22Egyúttal kérlek, készíts elő egy szobát nekem a házadban! Remélem,

hogy Isten válaszolni fog az imádságaitokra, és hamarosan meglátogatlak

benneteket.

Üdvözletek

23Köszöntését küldi Epafrász, aki velem együtt raboskodik Jézus

Krisztusért. 24Munkatársaim: Márk, Arisztarkhosz, Démász és Lukács is

köszöntenek.

25Az Úr Jézus Krisztus kegyelme* legyen a szellemetekkel!

20 szívességet Pál szójátéka Onezomusz nevével.

348

A zsidókhoz

írt levél

Isten a Fia által szólt hozzánk

11Régen a próféták* által beszélt Isten őseinkkel. Sokszor és sokféleképpen

szólt hozzájuk. 2De most, ezekben az utolsó napokban a saját Fián

keresztül beszélt velünk. A Fia által teremtette Isten a világot, és mindent

neki adott örökségül. 3A Fiú az Isten dicsőségének kisugárzása, és benne

mutatkozik meg igazán, hogy Isten kicsoda és milyen. Hatalmas szavával a

Fiú tartja össze és irányítja az egész Világmindenséget. Ő az, aki az

embereket megtisztította bűneiktől, azután a Felséges Isten jobb oldalára* ült a Mennyben. 4Isten a Fiának sokkal nagyobb rangot és hatalmat adott, mint

az angyaloknak. Ezért a Fiú maga is sokkal hatalmasabb az angyaloknál.

5Mert Isten soha egyetlen angyalnak sem mondott ilyet:

„Te az én fiam vagy, ma lettem az Édesapád”,

Zsolt 2:7

vagy ezt:

„Apja leszek neki, Ő meg a fiam lesz.”

2Sám 7:14

6Viszont, amikor Isten elsőszülött* Fiát behozza ebbe a világba, így szól róla:

„Imádva boruljanak a Fiú elé Isten összes angyalai!”*

5Móz 32:43

7Az angyalokról ezt mondja Isten:

„Angyalait szelekké* teszi, szolgáit pedig tűz lángjaivá.”

Zsolt 104:4

8De a Fiúról így beszél:

„Trónod, ó Isten, örökre megmarad,

igazságos ítéletek által uralkodsz királyságod fölött.

9

Te mindig az igazságot szeretted,

és gyűlölted a gonoszt,

ezért öntötte Isten az öröm olaját a te fejedre, inkább,

mint a társaidra.”

Zsolt 45:7–8

10Ezt is a Fiúról mondja Isten:

„Kezdetben te alapoztad meg a Földet, Uram,

és a Menny is kezed munkája.

1:3 jobb oldalára Ez a megtiszteltetés és hatalom helye. A 13. versben is. 1:6 elsőszülött Aki első-

ként született a családban. Itt azt jelenti, hogy Jézus Krisztus az első és a legfontosabb Isten gyermekei közül. 1:6 Idézet az 5Móz 32:43 ókori görög fordításából (Septuaginta). Ugyanez megtalálható a Holt-tengeri tekercsek egyik héber nyelvű kéziratában is. 1:7 szelekké Ez a szó azt is jelenti: „szellemekké”.

349

ZSIDÓKHOZ 1:11–2:9

11

Azok el fognak tűnni, de te örökre megmaradsz.

Azok elhasználódnak, ahogy a ruhák elkopnak,

12

és összehajtod őket, mint egy köpenyt.

Újakra fogod őket cserélni, mint az elkopott ruhákat,

de te mindig ugyanaz maradsz,

és életed évei soha nem érnek véget.”

Zsolt 102:26–28

13Isten soha nem mondta ezt egyik angyalnak sem:

„Ülj mellém, a jobb oldalamra,

amíg ellenségeidet lábad (uralmad) alá vetem!”*

Zsolt 110:1

14Az angyalok mindannyian szellemek, akik Istent szolgálják. Isten küldi

őket, hogy segítsenek azoknak az embereknek, akik megmenekülnek.

Isten megmentő kegyelme erősebb a Törvénynél

21Ha pedig ez így van, még gondosabban kell követnünk azokat az

igazságokat, amelyekre megtanítottak bennünket. 2Vigyázzunk, hogy

senki el ne térítsen ezektől!

Amit Isten az angyalokon keresztül mondott (a Törvény), az érvényesnek és igaznak bizonyult. Ezért amikor Izrael népe nem engedelmeskedett a

Törvénynek*, és ellene szólt, vagy tett valamit, megkapta méltó büntetését.

3De Isten megmentő kegyelme*, amit nekünk felkínált, még sokkal

hatalmasabb! Ezért még kevésbé kerülhetjük el a büntetést, ha nem törődünk

vele! Hiszen maga az Úr (Jézus) beszélt az embereknek először Isten

megmentő kegyelméről! Akik pedig személyesen hallották őt beszélni,

bizonyítják, hogy mindez igaz. 4De maga Isten is bizonyította, hogy ez az

üzenet igaz: jelekkel, csodákkal, sokféle természetfeletti jelenséggel és a

Szent Szellem* ajándékaival. Ezeket az ajándékokat Isten úgy osztja szét az

emberek között, ahogy akarja.

Krisztus emberré lett, hogy megmentse az embereket

5Isten nem angyalokat választott ki arra, hogy a következő világ-

korszakban uralkodjanak. Erről a következő korszakról beszélünk most. 6Az

Írásban* ez található:

„Micsoda az ember, hogy törődsz vele, Istenem,

vagy az ember fia*, hogy gondolsz rá?

7

Rövid időre alacsonyabb rangúvá tetted az angyaloknál,

Istenem, te koronáztad* meg őt dicsőséggel, méltósággal,

8

és mindent uralma* alá helyeztél.”

Zsolt 8:4–6

Amikor Isten mindent Jézus Krisztus uralma alá helyezett, nem hagyott ki

semmit. Igaz, most még nem látjuk, hogy minden az ő uralma alatt van. 9Azt

1:13 Szó szerint: „amíg ellenségeidet lábaid alá kényszerítem, és olyanok lesznek, mint a királyi trón lábtartó zsámolya”. 2:6 ember fia Ez jelentheti általában az embereket, és Jézust is, aki megmutatta, hogy Isten milyen jövőt tervezett az emberek számára. Az „Emberfia” kifejezést gyakran Jézusra alkalmazza a Szentírás (lásd a Szójegyzékben). 2:8 uralma Szó szerint: „lába”.

ZSIDÓKHOZ 2:10–3:6

350

azonban látjuk, hogy Isten dicsőséggel és méltósággal koronázta meg Jézust,

aki rövid ideig valóban alacsonyabb rangú volt az angyaloknál. Azért kapta

Jézus ezt a dicsőséget, mert szenvedett és meghalt. Isten kegyelme* miatt

kellett Jézusnak meghalnia minden emberért.

10Isten teremtett mindent a világon, és minden az ő dicsőségére szolgál.

Mivel Isten sok fiát akarja bevezetni a dicsőségébe, ezért Jézust a szenvedései által tette tökéletessé. Ez így volt helyes, mert Jézus az, aki Isten fiait bevezeti a dicsőségbe.

11Így mind Jézus, aki az embereket Isten számára különválasztja, mind

pedig ezek az emberek ugyanabból a családból származnak. Ezért nem is

szégyelli őket Jézus a testvéreinek nevezni, 12hanem azt mondja:

„Istenem, rólad beszélek testvéreimnek,

és dicséretedet éneklem összegyűlt testvéreimmel együtt.” Zsolt 22:23

13Azt is mondja:

„Istenben bízom én”,

Ézs 8:17

meg ezt is:

„Itt vagyok, és velem együtt itt vannak a gyermekek is,

akiket Istentől kaptam.”

Ézs 8:18

14Ezek a „gyermekek” közönséges emberek, akiknek emberi testük van.

Ezért Jézus is ugyanilyen emberi testben járt a Földön. Azért kellett ennek

így lennie, hogy Jézus a saját halálával legyőzze azt, aki a Halál felett

uralkodik, a Sátánt*. 15Igen, Jézus emberré lett, és meghalt, hogy az

embereket megszabadítsa a halálfélelemtől. Mert az embereket a haláltól

való félelem egész életükben rabszolgaságban tartotta. 16Világos, hogy Jézus

nem az angyaloknak nyújtott segítő kezet, hanem Ábrahám* utódainak.

17Ezért kellett Jézusnak minden tekintetben hasonlóvá válnia a testvéreihez.

Csak így lehetett könyörületes és hűséges Főpap*, aki Istent szolgálja. Csak

így szerezhette meg Isten bocsánatát a nép bűneire. 18Jézus megtapasztalt

minden kísértést és szenvedést. Ezért most valóban tud segíteni azoknak,

akiket kísértések tesznek próbára.

Jézus nagyobb Mózesnél

31Ezért mindnyájan figyeljetek Jézusra! Őrá gondoljatok, aki hitünk

Apostola* és Főpapja*. Nektek mondom ezt, szent* testvéreim, akiket

Isten elhívott. 2Jézus hűséges volt Istenhez, aki apostollá és főpappá tette.

Ugyanúgy, ahogy Mózes* is hűséges volt Isten családjában. 3Amikor valaki

házat épít, az emberek jobban dicsérik az építőt, mint az épületet. Ugyanez a helyzet Jézussal is: sokkal nagyobb tiszteletet érdemel, mint Mózes. 4Mert

minden házat felépített valaki, aki pedig mindent felépített, az az Isten.

5Mózes hűségesen szolgált Isten egész családjában, de mégis csak szolga

volt. Az volt a dolga, hogy tanúskodjon azokról, amiket Isten később akart

mondani. 6Krisztus azonban úgy uralkodik Isten családja felett, mint a FIÚ.

Isten családjának tagjai pedig mi vagyunk, de csak akkor, ha mindvégig

m e g ő r i z z ü k I s t e n b e v e t e t t re m é n y s é g ü n k e t , m i n t d i c s ő s é g e s é s bizonyos dolgot.

351

ZSIDÓKHOZ 3:7–4:5

Kik mehetnek be a nyugalom helyére?

7Ezért, ahogyan a Szent Szellem* mondja:

„Ma, ha meghalljátok Isten hangját,

8

ne makacskodjatok,

mint amikor Isten ellen fellázadtatok

a próbatétel napján a pusztában, ahol

9

őseitek próbára tették türelmemet,

pedig negyven éven keresztül látták tetteimet.

10

Ezért megharagudtam arra a népre, és azt mondtam:

ezek az emberek mindig rosszul gondolkoznak,

és soha nem értették meg, hogy mit akarok.

11

Ezért haragomban megesküdtem:

soha nem fognak bemenni az én nyugalmamba.”*

Zsolt 95:7–11

12Vigyázzatok testvérek! Ne legyen közöttetek senki, akinek a szíve

gonoszul és hitetlenül elfordul az élő Istentől! 13Inkább bátorítsátok egymást minden nap. Biztassátok egymást, amíg még tart a „mai nap”*, hogy

közületek senki ne legyen makacs és keményszívű a bűn hamissága miatt!

14Mert mi mindannyian Krisztus társaivá lettünk. De csak akkor, ha

mindvégig szilárdan megtartjuk azt a bizalmat, amely kezdetben bennünk

élt. 15Ahogyan az Írás* mondja:

„Ma, ha meghalljátok Isten hangját, ne makacskodjatok,

mint amikor Isten ellen fellázadtatok!

Zsolt 95:7–8

16Kik voltak ezek az emberek, akik hallották Isten hangját, és mégis

fellázadtak ellene? Azok, akiket Mózes* kivezetett Egyiptomból! 17Kikre

haragudott Isten negyven éven keresztül? Azokra, akik vétkeztek, és a

pusztában haltak meg. 18Kiknek esküdött meg, hogy soha nem léphetnek be

Isten nyugalmába? Azoknak, akik engedetlenek voltak. 19Látjuk tehát, hogy

ezek az emberek a hitetlenségük miatt nem mehettek be Isten nyugalmába.

41Istennek az az ígérete, hogy bemehetünk a nyugalmába, még ma is

érvényes. Nagyon vigyázzunk tehát, nehogy elmulasszuk ezt a

lehetőséget! 2Hiszen nekünk is ugyanúgy hirdették az örömhírt*, mint

azoknak (Izrael népének). De nekik nem használt az üzenet, mert amikor hallották, nem fogadták el, és nem hittek neki. 3Mi azonban, akik hiszünk,

beléphetünk Isten nyugalmába, ahogyan ő megmondta:

„Ezért haragomban megesküdtem:

Ezek az emberek soha nem fognak bemenni nyugalmamba.” Zsolt 95:11

Ezt Isten mondta, pedig ő a világ teremtése óta minden munkáját befejezte.

4Mert valahol az Írásban* ezt mondta a hetedik napról: „A hetedik napon Isten abbahagyta minden munkáját és megpihent.”* 5De az előbbi helyen mégis azt

mondja: „Azok az emberek soha nem fognak bemenni nyugalmamba!”*

3:11 nyugalmamba A nyugalomnak az a helye, amit Isten megígért népének. Előfordul még a 3:18; 4:3. 6. és 8. versekben is. 3:13 mai nap idézet a 7. versből. Azt jelenti, hogy „most tegyétek meg, amíg még lehetőségetek van rá!” A 15. versben is. 4:4 idézet: 1Móz 2:2.

4:5 idézet: Zsolt 95:11.

ZSIDÓKHOZ 4:6–5:4

352

6Máig is érvényes tehát, hogy egyesek be fognak menni Isten nyugalmába,

ugyanakkor azok, akik akkor régen hallották az örömhírt*, nem léptek be,

mert engedetlenek voltak. 7Ezért Isten újra ad egy lehetőséget, és ezt így

nevezi: „ma”. Sok évvel később Isten mondta Dávidon* keresztül erről a

napról azt, amit már az előbb is mondtunk:

„Ma, ha meghalljátok Isten hangját, ne makacskodjatok!”

Zsolt 95:7–8

8Mert ha Józsué bevezette volna Izráel népét Isten nyugalma helyére, Isten

nem beszélt volna később egy másik napról. 9Ebből láthatjuk, hogy Isten

népét még mindig várja a szombat-napi nyugalom. 10A teremtéskor Isten

befejezte a munkáját és utána megpihent. Ezért aki belép Isten nyugalmába,

az is abbahagyja a saját munkáját, és megpihen utána. 11Tegyünk meg

mindent, ami tőlünk telik, hogy beléphessünk abba a nyugalomba! Ne

kövessük azok példáját, akik nem engedelmeskedtek Istennek!

Isten beszéde élő és hatékony

12Mert amit Isten kimond*, az élő beszéd, erőteljes és hatékony. Isten szava

élesebb, mint a legélesebb kétélű kard. Mélyen belénk hatol, egészen addig,

ahol a szellem és a lélek találkozik. Igen, Isten beszéde behatol a csontjaink találkozásáig, sőt a csontjaink belsejébe is: megítéli szívünk gondolatait és szándékait. 13Semmi és senki nem rejtőzhet el Isten elől! Ő mindent tisztán és világosan lát, minden nyitva van előtte. És ő az, akinek mind elszámolással

tartozunk.

Jézus a Főpapunk, aki által Istenhez jöhetünk

14A mi hatalmas Főpapunk* maga Jézus, az Isten Fia, aki felment a Mennybe.

Ezért erősen ragaszkodjunk hozzá, és bátran mondjuk el az embereknek, hogy

hiszünk Jézusban! 15Főpapunk megérti gyengeségeinket, hiszen ő is megta-

pasztalta mindazokat a kísértéseket és próbákat, amik az embereket érik.

Mindenféle próbán győzelmesen keresztülment, és soha nem vétkezett. 16Ha

pedig Jézus a Főpapunk, akkor bátran és bizalommal menjünk az Atya-Isten

kegyelmének* Trónjához! Őnála bőségesen megtaláljuk azt a megbocsátást,

segítséget és kedvességet, amire éppen most van szükségünk.

51A régi Izraelben a főpap* a nép közül származott — Isten a nép közül

választotta ki. Az volt a feladata, hogy népe nevében ajándékokat és

bűnért való áldozatokat* vigyen Istennek. Így segített az embereknek az

Istennel való kapcsolatukban. 2Ezért azok a régi főpapok is együtt éreztek a

tudatlan és bűnös emberekkel, és megértők voltak irántuk. Hiszen ők is

ugyanolyan emberek voltak, mint a többiek: hajlamosak minden vétekre.

3Éppen ezért a főpapok nemcsak a nép bűneiért, hanem a saját bűneikért is

kötelesek voltak áldozatot vinni Istennek.

4Főpapnak* lenni nagy megtiszteltetés volt. De ezt a tisztséget senki sem

szerezhette meg magának. Csak az lehetett főpap, akit Isten maga választott ki 4:12 kimond Szó szerint: „Isten szava”, vagy „igéje”, azaz beszéde, tanítása, üzenete, parancsa.

5:1 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. Jézus Krisztus saját magát áldozta fel Istennek az emberek bűnei miatti áldozatul.

353

ZSIDÓKHOZ 5:5–6:8

erre, mint például Áront* is. 5Ugyanígy, Krisztus sem maga szerezte azt a

dicsőséget, hogy Főpap legyen. Isten tette őt Főpappá, amikor azt mondta neki:

„Te az én Fiam vagy, ma lettem az Édesapád.”

Zsolt 2:7

6Egy másik helyen az Írásban* pedig ezt mondja Krisztusnak:

„Örökké pap leszel,

úgy, mint Melkisédek* volt.”

Zsolt 110:4

7Amikor Jézus itt élt a Földön emberi testben, hangos kiáltásokkal, sírva

imádkozott és könyörgött az Atya-Istennek, aki meg tudta őt szabadítani a

halál hatalmából. És mivel Jézus tisztelettel és valódi istenfélelemmel

közeledett hozzá, az Atya teljesítette is, amit Jézus kért. 8Bár Jézus Isten Fia volt, mégis a szenvedéseiből tanulta meg az engedelmességet. 9Azután,

mikor már tökéletes lett, ő lett az örök élet forrása azoknak a számára, akik engedelmeskednek neki, 10és őt tette Isten Melkisédekhez* hasonló

Főpappá*.

Figyelmeztetés a visszaesés ellen

11Még sokat kellene beszélnünk erről, de alig tudnám elmagyarázni, mert

a szellemi igazságokat még nehezen értitek meg. 12Ilyen hosszú idő után már

nektek kellene másokat tanítanotok! Most mégis arra van szükségetek, hogy

valaki Isten tanításának ABC-jét ismételje át veletek. Olyan tanításra van

szükségetek, mint a kis gyerekeknek való tej, mert nem bírjátok a felnőttek-

nek való ételt. 13Aki csak tejet iszik, az még csecsemő. Az ilyen ember még

nem ismeri a helyes tanítást. 14Az igazi ételek a szellemi értelemben felnőt-

teknek valók. Az ilyenek a tapasztalataikból már megtanulták, hogyan kell a

jót a rossztól megkülönböztetni.

61Ezért fejezzük be a Krisztusról szóló alapvető tanításokat, és igyekezzünk

szellemileg felnőtté válni! Ne kezdjük újra előlről az ABC-t: a kezdőknek

való tanítást az Istenben való hitről és a gonosz dolgok elhagyásáról, 2a beme-rítésekről*, a kézrátételről*, a halottak feltámadásáról és az örök ítéletről!

3Tovább kell mennünk, és komolyabb tanításokkal kell foglalkoznunk. A to-

vábbiakban ezt is fogjuk tenni, ha Isten megengedi.

4–6Ha valaki elhagyja Krisztus útját, vajon visszatérhet-e hozzá megint?

Olyanokról beszélek, akiket az igazság egyszer már megvilágosított, meg is

kóstolták Isten ajándékát, megkapták a Szent Szellemet*, hallották Isten

beszédét, és megtapasztalták a következő korszak erejét, mégis elhagyták

Krisztus útját. Mert ezek az emberek szinte újra megfeszítik Isten Fiát, és

szégyent hoznak rá az emberek előtt. Vajon ezek az emberek ismét megvál-

toztatják a szívüket és életüket? Nem, ez lehetetlen!

7Úgy van ez, mint a termőföld, amely gyakran kap esőt, és bőséges termést

hoz a gazdának, aki dolgozik vele. Az ilyen földet Isten megáldja. 8De az a

föld, amely csak töviseket és gazt terem, haszontalan. Az ilyen földet az a

veszély fenyegeti, hogy Isten megátkozza, és tűzzel pusztítja el.

6:2 bemerítés A szó itt vonatkozhat a keresztyén bemerítési szertartásra, de a zsidók tisztálkodási szertartására is. 6:2 kézrátétel Az egyik ember a kezét a másik fejére téve imádkozik, és ilyen módon kéri Istent, hogy különlegesen áldja meg a másikat.

ZSIDÓKHOZ 6:9–7:7

354

9Ezzel figyelmeztetni szeretnélek benneteket, kedves testvéreim, de biztos

vagyok benne, hogy rátok jobb dolgok várnak, amelyek által meg fogtok

menekülni. 10Mert Isten nem igazságtalan, hogy elfelejtkezzen munkátokról.

Nem felejti el a szeretetet sem, amellyel segítettétek, és ma is segítitek népét.

11Azt kívánjuk, hogy mindannyian szorgalmasan végezzétek ezt a munkát

egész életetekben. Így azután meg is fogjátok kapni, amiben most remény-

kedtek. 12Ne legyetek lusták! Azokat kövessétek, akik hittel és türelemmel

végül megkapták, amit Isten nekik ígért.

Isten ígéretei és esküje

13Ábrahámnak* is megígért Isten valamit. De mivel Istennél senki sincs

nagyobb, ezért sajátmagára esküdött, hogy amit ígért, azt meg is fogja tenni.

14Azt mondta Ábrahámnak: „Bőségesen megáldalak, és rengeteg sok utódot

adok neked.”* 15Ábrahámnak sokáig és türelmesen várnia kellett, de végül

mégis megkapta, amit Isten ígért.

16Az emberek között az a szokás, hogy olyan valakire esküsznek, aki nagyobb

náluk. Így erősítik meg ígéretüket, és ezzel vetnek véget a vitának. 17Hasonló-

képpen, amikor Isten egész világosan meg akarta mutatni, hogy ígéreteit

biztosan be fogja teljesíteni, ő is megesküdött. Azoknak akarta ezt megmutatni, akik meg is fogják kapni, amit Isten ígért. Tehát, Isten egyrészt megígért

valamit, másrészt ezt az esküjével erősítette meg. 18Ez a két dolog soha nem

változik meg! Isten nem hazudhat, amikor ígér valamit, és nem hazudhat,

amikor megesküszik. Ez erős bíztatást jelent, és reménységet ad nekünk. Hiszen odamenekültünk Istenhez, és belekapaszkodtunk abba a reménységbe, amit ő

adott nekünk. 19Ez a reménység olyan a lelkünk számára, mint a csónak

számára az erős és biztonságos horgony. Ez a „remény-horgony” a mennyei

Templomban, a függöny* mögött, a mennyei Szentek Szentjében* kapaszkodik

meg, 20ott, ahová Jézus bement. Értünk ment be oda, hogy utat készítsen a

számunkra. Hiszen mindörökké Jézus lett a Főpap*, Melkisédekhez* hasonlóan.

Melkisédek és Ábrahám

71Ez a Melkisédek* Sálem királya és a Magasságos Isten papja volt.

Ábrahám* éppen hazafelé tartott a csatából, ahol több királyt is legyőzött.

Ekkor találkozott Melkisédekkel, aki megáldotta. 2Ábrahám pedig neki adta

a teljes hadizsákmány tizedrészét. Melkisédek neve kettős jelentésű. Először

is: „igazságosság királya”, azután „Sálem királya”, vagyis „békesség

királya”. 3Apjáról, anyjáról, vagy őseiről semmit sem tudunk.* Életének sem

a kezdete, sem a vége nem ismert. Isten Fiához hasonlít: örökké pap marad.

4Látjátok hát, milyen hatalmas ez az ember, hogy még Ábrahám* ősapánk

is neki adta a zsákmánya tizedrészét! 5A Törvény* azt parancsolja, hogy

Izraelben a papok (akik Lévi utódai) szedjenek tizedet a néptől, vagyis saját testvéreiktől. Pedig azok is Ábrahám utódai. 6Melkisédek* nem volt Lévi

utóda, mégis tizedet kapott Ábrahámtól! Meg is áldotta Ábrahámot, aki

Istentől ígéreteket kapott. 7Az pedig nyilvánvaló, hogy aki áld, az

6:14 idézet: 1Móz 22:17. 6:19 mennyei Szentek Szentje Az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten lakik, és ahol az övéi imádják és szolgálják őt. 7:3 Apjáról, … tudunk Szó szerint: „Melkisédeknek nem volt sem apja, sem anyja, és ősei sem voltak.”

355

ZSIDÓKHOZ 7:8–27

hatalmasabb, mint az, akit megáld. 8A régi Izraelben a papok, akik a tizedet

kapták a többiektől, maguk is halandó emberek voltak. Melkisédekről

viszont azt mondja az Írás*, hogy még ma is él. 9Úgy is mondhatnánk, hogy

a tizedet szedő Lévi Ábrahámon keresztül adott tizedet Melkisédeknek.

10Hiszen Lévi akkor még meg sem született: Ábrahám testében volt, amikor

Ábrahám Melkisédekkel találkozott.

11A Törvényt* Isten a lévita papsággal* együtt adta a népnek. De ezen az

úton a szellemi tökéletességet nem lehet elérni. Ezért volt szükség arra, hogy egy teljesen másféle pap jöjjön. Ez az új pap Melkisédekre hasonlít, és nem

Áron* családjából való! 12Ha pedig a papság rendszere megváltozik, akkor

vele együtt a Törvénynek a papságra vonatkozó része is meg kell változzon.

13Jézus Krisztus, akiről beszélünk, nem Lévi törzséből származott, hanem

egy másikból. Abból a másik törzsből pedig senki sem végzett papi

szolgálatot az oltárnál*. 14Mert nyilvánvaló, hogy a mi Urunk, Jézus, Júda*

törzséből származott. Mózes* pedig semmit nem mondott Júda törzsével

kapcsolatban a papokról.

Jézus is főpap, Melkisédekhez hasonlóan

15Még világosabb, hogy milyen nagy változást jelent ez, amikor Jézus, ez a

Melkisédekhez* hasonló másfajta pap megjelenik. 16Ő ugyanis nem

emberekre vonatkozó rend alapján lett pap, hanem a benne lévő elpusztítha-

tatlan élet hatalma által. 17Mert Jézus Krisztusról ezt mondja az Írás*:

„Örökké pap vagy, Melkisédekhez hasonlóan.”*

18A régi rend (Törvény*) már félre van állítva, mert gyengének és eredmény-telennek bizonyult, 19hiszen senkit sem tudott tökéletessé tenni. De most Isten ennél sokkal jobb reménységet adott nekünk, és így közel jöhetünk hozzá.

20Az is fontos, hogy Isten az esküjével tette Jézust főpappá*. A régi

Izraelben pedig eskü nélkül léptek szolgálatba a papok. 21Jézus úgy lett

főpap, hogy Isten megesküdött, és ezt mondta neki:

„Az Úr megesküdött,

és soha nem vonja vissza:

‘Te mindörökké pap leszel.’”

Zsolt 110:4

22Ez az azt is jelenti, hogy Jézus maga a biztosíték a szövetségre* Isten és a népe között. Ez az új szövetség pedig jobb, mint a régi.

23A régi Izraelben sok főpap* következett egymás után. Mivel halandó

emberek voltak, nem maradhattak örökké a szolgálatban. 24Jézus azonban

örökké él, így örökké pap marad. 25Ezért mindig meg tudja menteni azokat,

akik az ő segítségével jönnek Istenhez. Hiszen Jézus örökké él, mindig segít

nekünk, ha Istenhez jövünk, és a mi érdekünkben szól Isten előtt.

26Ilyen Főpapra* van szükségünk! Aki szent*, tiszta, hibátlan, akit nem

befolyásolnak a bűnösök, és akit Isten a Menny fölé emelt. 27Nem olyan,

mint azok a régi főpapok, akiknek naponta kellett áldozatokat* vinni

7:11 lévita papság A lévita papság a Mózesi Törvény alapja. 7:17 idézet: Zsolt 110:4.

7:26 szent Vagyis Isten tetszése szerint él. 7:27 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek.

ZSIDÓKHOZ 7:28–8:10

356

Istennek: először a saját bűneikért, azután a nép bűneiért. Jézusnak ezt nem

kell már végeznie. Ő csak egyetlen áldozatot vitt Istennek, de az mindörökre

érvényes: sajátmagát áldozta fel! 28Mert a Törvény* embereket tesz főpappá,

akikben megvannak az emberi gyengeségek. A Törvény után azonban Isten

szava és esküje következik. Ez tette főpappá a Fiút, aki örökre tökéletes.

Jézus a mennyei Főpapunk

81Látjátok, nekünk ilyen Főpapunk* van! Ez a lényege annak, amit eddig

mondtunk. Igen, Jézus a Mennyben a Felséges Isten trónjának jobb

oldalán* ül, 2és főpapként szolgál a mennyei Szentek Szentjében*. De nem az

emberek által épített, hanem az igazi, vagyis a mennyei Templomban,

amelyet az Úr épített.

3Minden főpapnak* az a dolga, hogy ajándékokat és áldozatokat* vigyen

Isten elé. A mi Főpapunk, Jézus sem kivétel. 4De ha még mindig földön élő

ember lenne, nem is lehetne pap, hiszen már megvannak azok, akik a

Törvény* szerint ajándékokat mutatnak be. 5Az a szolgálat azonban, amit a

földi papok végeznek, csak másolata és árnyéka a valódi, mennyei

dolgoknak! Ez abból is látható, hogy mikor Mózes* a Szent Sátor* felállításá-

hoz készült, Isten így figyelmeztette: „Vigyázz, hogy mindent annak a

mintájára készíts, amit a hegyen mutattam neked!”* 6Az a szolgálat, amit

Isten Jézusra bízott, sokkal magasabb rendű, mint a földi papoké.

Az Új Szövetség

Ugyanígy, az Új Szövetség*, amelyet Jézus hozott létre, sokkal magasabb

rendű, mint a Régi Szövetség, mert sokkal jobb ígéretekre épült.

7Ha a Régi Szövetség tökéletes lett volna, nem lett volna szükség helyette

másikra. 8De Isten nem volt megelégedve, ezért így szólt a népéhez:

„Eljön az idő — mondja az Úr —,

amikor új szövetséget kötök Izrael népével

és Júda népével,*

9

de ez az új nem olyan lesz,

mint a régi, amit őseikkel kötöttem azon a napon,

amikor kézen fogva kivezettem őket Egyiptom földjéről.

Mivel nem maradtak hűségesek ahhoz a régi szövetséghez,

én is elfordultam tőlük — mondja az Úr.

10

Azok után a napok után majd új szövetséget kötök Izrael népével —

mondja az Úr —

és az ilyen lesz: törvényeimet beírom az értelmükbe,

és a szívükbe vésem,

Istenükké leszek, ők pedig népemmé lesznek.

8:1 jobb oldalán Ez a megtiszteltetés és hatalom helye. 8:2 mennyei Szentek Szentje Az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten lakik, és ahol az övéi imádják és szolgálják őt. 8:3 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. 8:5 idézet: 2Móz 25:40. 8:8 Izrael népével és Júda népével Ezt az Új Szövetséget Isten valóban Izrael és Júda népével kötötte, de kezdettől fogva az volt a szándéka, hogy belefoglalja az összes nem zsidó nemzetekből is a Jézusban hívőket, akik egyre többen részt is vettek benne. A 10. versben is.

357

ZSIDÓKHOZ 8:11–9:10

11

Nem lesz többé szükség rá,

hogy valaki a testvérét, vagy társát tanítsa.

Nem fogja ezt mondani neki: ‘Ismerd meg az Urat!’,

mert mind ismerni fognak engem,

a legkisebbektől a legnagyobbakig.

12

Mert megbocsátom gonoszságaikat,

és bűneikre többé nem gondolok vissza.”

Jer 31:31–34

13Isten „újnak” nevezte ezt a Szövetséget*, ami azt jelenti, hogy a Régi

Szövetség már nem használható. Ami pedig régi és használhatatlan, az

hamarosan el is fog tűnni.

A Szent Sátor rendje

91A Régi Szövetségben* sok parancs volt az istentiszteletről és annak

helyéről, 2a Szent Sátorról*, amelyet emberek építettek. Ennek első

részében volt a hétágú mécses-tartó, és az Istennek felajánlott szent

kenyerek asztala. Ezt a helyet Szentélynek nevezték. 3A második függöny

mögött volt a Szentek Szentje*. 4Ebben volt az arany Füstölő-oltár, és a

Szövetség Ládája*, amelyet mindenhol arany borított. A ládában volt egy

aranykorsó, ebben manna*; meg Áron* botja, amely egyszer leveleket

hajtott; és a Szövetség* kõtáblái. 5A láda fölött pedig a dicsőséges kérubok, akik beárnyékolták a kegyelem helyét*. De most nincs idő arra, hogy

ezekről részletesen beszéljünk.

6A Szent Sátorban* úgy volt minden elrendezve, ahogy az előbb

elmondtam. A papok naponta bementek az első sátorba, hogy ott imádják

Istent, és papi szolgálatukat elvégezzék. 7A második sátorba azonban

egyedül a főpap* mehetett be, ő is csak évente egyszer. Akkor is csak úgy,

ha vért vitt magával. Ezt a vért a saját bűneiért és a nép bűneiért kellett

bevinnie, hogy felajánlja Istennek. De csak azokért a bűnökért, amiket az

emberek úgy követtek el, hogy nem tudták, hogy bűn az, amit tesznek.

8Ezzel pedig azt mutatja meg a Szent Szellem*, hogy amíg az első sátor áll,

addig nem lehet a Szentek Szentjébe bemenni. 9Ez a példa a mi korunkra

is vonatkozik. Azt jelenti, hogy az Istennek felajánlott ajándékok és

áldozatok* nem tudták szellemileg tökéletessé tenni azt az embert, aki az

áldozatot bemutatta. 10Hiszen ezekben a szertartásokban csak ételek,

italok, különböző mosakodások, meg egyéb külső dolgok szerepeltek.

Ezek csak kívülről érintik az ember testét, de nem változtatnak a szívén-

lelkén. Isten arra az időre adta ezeket az embereknek, amíg el nem jött a

helyreállítás ideje.

9:3 Szentek Szentje A Szent Sátornak, illetve a Jeruzsálemi Templomnak az a legbelső része, ahová csak a főpap mehetett be évente egyszer, hogy Istennel találkozzon. Itt volt a Szövetség Ládája, és itt kellett bemutatni a Nagy Engesztelő Áldozatot (a vért). A 8. versben is. 9:4 Szövetség Ládája Fából készült láda, amely arannyal volt beborítva. Ebben volt a Törvény két kőtáblája.

Nevezik Frigyládának is. 9:5 kegyelem helye A Szövetség Ládájának fedelét nevezték így, ahová a főpap évente egyszer az áldozati bárány vérét fröcskölte a nép bűneiért. 9:9 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. Jézus Krisztus saját magát áldozta fel Istennek az emberek bűnei miatti áldozatul. A 14, 23. és 26. versekben is.

ZSIDÓKHOZ 9:11–25

358

Az Új Szövetség Jézus halálával lépett érvénybe

11Ez az idő pedig most van, hiszen Krisztus a mi Főpapunk* már eljött.

Ő azoknak a jó dolgoknak a Főpapja, amik már elérkeztek hozzánk, és

amik még csak ezután fognak eljönni. De nem földi sátorban végzi a papi

szolgálatot, mint azok a régi papok. Jobb és tökéletesebb sátorban

szolgál, amit nem emberek építettek, és nem tartozik a teremtett

világhoz.

12Krisztus nem a kecskék, vagy borjak vérét vitte, hanem a saját vérét,

amikor a Mennyben bement a Szentek Szentjébe. Csak egyszer ment be, de

örökre bement — és ezzel örökre biztosította számunkra a megmenekülést.

13A régi időkben a kecskék és a borjak vérét és a tehén hamuját rászórták az

emberekre. Így tették őket „tisztává”, de csak külsőleg. 14Krisztus vére

azonban sokkal-sokkal többre képes! Megtisztítja a lelkiismeretünket a

halott dolgoktól, hogy azután az élő Istent szolgálhassuk. Hiszen Jézus

Krisztus tökéletes áldozatként ajánlotta fel magát Istennek az örökkévaló

Szellem* által.

15Krisztus Új Szövetséget* kötött velünk. Mert azért halt meg, hogy az

embereket megszabadítsa a bűnöktől, amiket a Régi Szövetség idején

követtek el. És azért is, hogy azok, akiket Isten elhívott, megkapják

örökkévaló örökségüket, amit Isten ígért nekik.

16–17Mielőtt valaki meghal, végrendeletet* készít, amely csak akkor

érvényes, ha ez az ember már meghalt. Ha még él, akkor nem ér semmit a

végrendelet. Ezért meg kell bizonyosodni arról, hogy az illető valóban

meghalt-e. 18Hasonló a helyzet itt is. Ezért nem volt érvényes a Régi

Szövetség* sem a vér, vagyis halál nélkül. 19Mózes* előbb az egész népnek

elmondta a Törvény* minden rendelkezését. Azután vette a borjak és kecskék

vérét, meg vizet, vörös gyapjút és izsópot*, és ráfröcskölte a vért a Törvény könyvére és az egész népre. 20Azt mondta: „Ez a vér teszi érvényessé a

Szövetséget, amit Isten parancsolt nektek.”* 21Ugyanígy vérrel fröcskölte be a Szent Sátrat*, és azokat az dolgokat, amiket a papok használtak. 22A Törvény

parancsai szerint szinte mindent vérrel kell „megtisztítani”, és a vér

használata nélkül nincs lehetőség a bűnök megbocsátására sem.

Jézus Krisztus véglegesen leszámolt a bűnnel

23A Szent Sátor* és a régi szertartások csupán hasonlítanak azokra a valódi

dolgokra, amik a Mennyben vannak. A földön olyan áldozatokra volt

szükség, amilyenekről az előbb beszéltünk, hogy megtisztítsák a földi

dolgokat. De a valóságos mennyei dolgok ennél különb áldozatot kívánnak.

24Ezért Krisztus nem a földi, emberek által készített Szent Sátorba ment be,

hanem egyenesen a Mennybe. A földi Szent Sátor ugyanis csak a másolata az

igazinak, amely a Mennyben van. Jézus Krisztus azért ment fel a Mennybe,

hogy ott most a mi érdekünkben jelenjen meg Isten előtt. 25De nem azért

ment be, hogy újra meg újra feláldozza* magát. A földi főpapnak* valóban

minden évben újra meg újra be kellett vinnie a vért a Szentek Szentjébe*.

9:14 Szellem Valószínűleg a Szent Szellemet jelenti. Lásd a Szójegyzékben. 9:16 végrendelet Az a hivatalos irat, amelyben valaki meghatározza, hogy a halála után ki örökli a vagyonát. A görög szó, amelyet „végrendelet”-tel fordítottunk, jelent „szövetség”-et is. 9:20 idézet: 2Móz 24:8.

359

ZSIDÓKHOZ 9:26–10:10

Nem a saját vérét vitte, hanem az áldozati állatokét. 26Ha Krisztus is földi

főpap lenne, neki is már sokszor fel kellett volna magát áldoznia a világ

teremtése óta. De csak egyetlen egyszer jelent meg, amikor az idő már a vége

felé közeledik, hogy önmagát feláldozza. Ez az egyetlen áldozat egyszer és

mindenkorra elegendő. Azzal, hogy Jézus Krisztus feláldozta sajátmagát,

véglegesen leszámolt a bűnnel. 27Minden embernek meg kell halnia egyszer,

azután pedig ítéletre kerül. Ez egészen biztos. 28Ugyanígy egészen biztos,

hogy Jézus Krisztus is csak egyszer áldozta fel magát, hogy sok ember bűnét

elvegye. Amikor pedig majd másodszor is megjelenik, akkor már nem azért

jön, hogy a bűnnel elbánjon, hanem hogy szabadulást hozzon azoknak, akik

várva-várják őt.

Jézus Krisztus áldozata tökéletessé tesz

101A Törvényben* csak az árnyéka van meg azoknak a jó dolgoknak,

amik majd el fognak jönni. Ezért a Törvény nem is adhat tiszta képet

ezekről a valóságos dolgokról. Így vannak azok az áldozatok* is, amiket a

Törvény szerint évről évre újra be kell mutatni Istennek. Ezek az áldozatok

soha nem tudják tökéletessé tenni azokat, akik ilyen módon közelednek

Istenhez. 2Hiszen ha a Törvény tökéletessé tette volna őket, már régen

abbahagyták volna az áldozatokat! Akkor ugyanis akik az áldozatokat

bemutatták, egyszer s mindenkorra megtisztultak volna, és nem lenne többé

bűntudatuk. De nem ez a helyzet! 3Az áldozatokat minden évben be kell

mutatni, és ezek állandóan a bűnre emlékeztetnek. 4Mert a borjak és a

kecskék vére nem képes végérvényesen eltörölni a bűnöket.

5Ezért mondta Krisztus, amikor bejött a világba:

„Istenem, nem kívántad a bűnért való áldozatokat,

sem a hálaáldozatokat,

hanem testet alkottál nekem.

6

Nem lelted örömödet a teljesen elégetett áldozatokban

és a vétekért való áldozatokban.

7

Ezért azt mondtam: Itt vagyok én, Istenem!

Azért jöttem, hogy véghezvigyem, amit te akarsz,

Pontosan úgy, ahogy a könyvtekercsben* meg van írva rólam”

Zsolt 40:7–9

8Tehát először azt mondja: „Nem akarod a bűnért való áldozatokat, a hálaáldo-

zatokat, a teljesen elégetett és a vétekért való áldozatokat.”* Pedig ezek olyan áldozatok, amiket a Törvény* szerint kell bemutatni. 9Azután pedig így szól:

„Itt vagyok, eljöttem, hogy teljesítsem akaratodat.”* Ez azt jelenti, hogy Isten megszünteti az áldozatok régi rendjét, és ugyanakkor új rendet vezet be. 10Jézus Krisztus valóban véghezvitte mindazt, amit Isten akart. Bennünket pedig

Istennek ez az akarata tett az ő számára különválasztott néppé. Igen, ez Jézus testének egyetlen feláldozása által történt meg, amely mindörökké érvényes.

10:1 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. Jézus Krisztus saját magát áldozta fel Istennek az emberek bűnei miatti áldozatul. Az 5, 6, 8, 11. és 26. versekben is.

10:8 idézet: Zsolt 40:6. Ezeket e Törvény írja elő. 10:9 idézet: Zsolt 40:7.

ZSIDÓKHOZ 10:11–24

360

11A régi időkben az izraeli papok minden nap szolgálatban álltak és

elvégezték a Törvény* által előírt kötelességüket. Újra és újra bemutatták

ugyanazokat az áldozatokat, amelyek soha nem tudták eltörölni a bűnöket.

12Ezzel ellentétben Krisztus csak egyetlen egy áldozatot mutatott be a

bűnökért. Az az egy viszont örökre érvényes. Miután Krisztus ezt befejezte,

leült Isten jobb oldalán*. 13Most már csak arra vár, hogy Isten minden

ellenségét Krisztus hatalma alá kényszerítse.* 14Mert Krisztus ezzel az

egyetlen egy áldozatával örök időkre tökéletessé tette azokat az embereket,

akiket Isten számára különválaszt, és szolgálatára felkészít.

15Ugyanezt mondja nekünk a Szent Szellem* is. Azt mondja először:

16 „Ilyen Szövetséget* fogok velük kötni

azok után a napok után

— mondja az Úr —

törvényeimet a szívükbe vésem,

és beírom az értelmükbe.”

Jer 31:33; Zsid 8:10

17Azután pedig ezt mondja:

„És nem fogok soha visszaemlékezni

bűneikre és gonoszságaikra.”

Jer 31:34; Zsid 8:11–12

18Ha pedig Isten megbocsátja a bűnöket, akkor többé nincs szükség a bűnért

való áldozatra!

Bátran közeledj Istenhez!

19Ezért, testvéreim, félelem nélkül, bizalommal és teljesen szabadon

bemehetünk a mennyei Szentek Szentjébe*. Ez Jézus vére (halála) miatt lehetséges, 20hiszen megnyitotta az utat, amely oda vezet. Ez új és élő út,

amely bevezet a függönyön* keresztül a Szentek Szentjébe. A függöny pedig

nem más, mint Jézus teste. 21Hatalmas Főpapunk* van, aki Isten családját

kormányozza! 22Ezért őszinte szívvel és a hit bizonyosságával közeledjünk

Istenhez! Hiszen a szívünket Jézus vére (halála) megtisztította a rossz lelkiismerettől, ahhoz hasonlóan, ahogy a tiszta víz lemossa testünkről a piszkot.

23Kapaszkodjunk bele erősen a reménységbe, és bátran beszéljünk az

embereknek arról, amit remélünk, mert Isten, akitől az ígéreteket kaptuk,

meg is fogja adni, amit megígért nekünk.

Segítsetek egymásnak!

24Figyeljünk oda egymásra is! Azon gondolkozzunk, hogyan tudnánk

egymást segíteni és bátorítani, hogy jobban szeressük egymást, és jó dolgokat 10:12 jobb oldalán Ez a megtiszteltetés és hatalom helye. 10:13 hatalma alá kényszerítse Szó szerint: „lábai alá kényszerítse, hogy olyanok legyenek, mint a királyi trón lábtartó zsámolya”. Lásd Zsolt 110:1. 10:16 Szövetség Az Új Szövetséget jelenti, amelyet Isten Jézus által kötött a népével, és amely jobb, mint a Régi Szövetség. Lásd a Szójegyzékben. 10:19 mennyei Szentek Szentje Az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten lakik, és ahol az övéi imádják és szolgálják őt. 10:20 füg-

göny A Szent Sátorban és a Jeruzsálemi Templomban is ez választotta el a Szentélyt a Szentek Szentjétől. Azt a szellemi gátat jelképezte, amely megakadályozta az embereket abban, hogy beme-hessenek Isten jelenlétébe. Amikor Jézus meghalt, ez a függöny kettéhasadt (Mt 27:51), ami azt jelképezte, hogy a Mennyben megnyílt az Isten jelenlétébe vezető út. Nevezik „kárpit”-nak is.

361

ZSIDÓKHOZ 10:25–11:2

tegyünk. 25Ne hagyjuk abba azt a törekvésünket, hogy egyre inkább összegyűl-

jünk, bár vannak olyanok, akik elhanyagolják ezt. Bátorítsuk egymást, és

folytassuk az összegyülekezést, mert látjuk, hogy közeledik az a bizonyos Nap!*

Ne fordulj el Krisztustól!

26Mert ha szándékosan továbbra is vétkezünk, miután megismertük az

igazságot, akkor nincs többé bűnért való áldozat, amely eltörölhetné

bűneinket. 27Nem marad más hátra, mint rettegve várni Isten ítéletére és

haragjának pusztító tüzére, amely mindenkit elpusztít, aki ellenkezik vele.

28Ha valaki Mózes Törvényének* nem engedelmeskedett — és ezt két vagy

három ember bizonyította — akkor a bűnöst meg kellett ölni. Nem volt

szabad megkönyörülni rajta. 29Akkor vajon mit érdemel az az ember, aki az

Isten Fiát „megtapossa”? Bizony, az ilyen ember még sokkal súlyosabb

büntetést kap! Igen, mert nem tisztelte Jézus vérét (halálát), amellyel az Új Szövetséget* megkötötte. Pedig ez az a vér, amely azt az embert egyszer már

megtisztította! Az ilyen ember súlyos büntetést érdemel, mert a Kegyelem

Szellemét* megbántotta! 30Mert ismerjük azt, aki ezt mondta: „Enyém a

bosszúállás, én megfizetek!”* És ezt is mondta: „Az Úr fogja megítélni

népét.”* 31Bizony, rettenetes dolog, az élő Isten kezébe kerülni!

Ne veszítsd el a bátorságod és örömöd!

32Emlékezzetek azokra az időkre, amikor először megismertétek az

igazságot! Milyen sok szenvedést kellett elviselnetek, mégis kitartottatok.

33Volt, hogy sok ember előtt megszégyenítettek, és gonoszul bántak veletek.

Ti pedig segítettétek azokat, akik így szenvedtek. 34Igen, segítettétek azokat, akiket börtönbe zártak, és együtt szenvedtetek velük. Még azt is jókedvvel

viseltétek, amikor a vagyonotokat erőszakkal elvették tőletek. Hiszen

tudtátok, hogy sokkal értékesebb és örökkévaló kincsetek van.

35Ezért hát őrizzétek meg ezt a bátorságot és hitet, mert nagy jutalom vár

rátok! 36Legyetek türelmesek és kitartók! Miután mindent véghez vittetek,

amit Isten akar, meg fogjátok tőle kapni, amit ígért! 37Ő mondja:

„Hamarosan megérkezik, akit várunk,

nem fog elkésni.

38

(Isten azt mondja:) igazságos szolgám akit elfogadtam, aki bízik és hisz bennem, örökké élni fog.

De ha fél és visszafordul, az nincs kedvemre.”

Hab 2:3–4

39Mi azonban nem azok közé tartozunk, akik visszafordulnak és elvesznek,

hanem azokhoz, akik hisznek, hogy megmentsék a lelküket.

A hit és a hit hősei

111Hinni pedig azt jelenti, hogy bizonyosak vagyunk abban, amit

remélünk. Aki hisz valamiben, az meg van győződve arról, hogy az a

dolog valóságosan létezik, annak ellenére, hogy nem látja. 2Hitük miatt

voltak olyan kedvesek Isten számára azok a régi emberek.

10:25 az a bizonyos Nap Valószínűleg Krisztus visszajövetelét jelenti. 10:30 idézet: 5Móz 32:35.

10:30 idézet: Zsolt 135:14.

ZSIDÓKHOZ 11:3–18

362

3Hitünk által értjük meg, hogy a Világmindenséget Isten a kimondott

szava által teremtette, és hogy a láthatókat a láthatatlan dolgokból hozta elő.

4A hite által vitt Istennek Ábel* jobb áldozatot*, mint Kain*. Ábel a hite miatt vált Isten számára elfogadhatóvá. Ezt Isten azzal mutatta meg, hogy elfogadta az ajándékait. Bár Ábel már meghalt, a hite által még ma is „beszél”.

5Hite miatt vitte fel Isten a Földről Énókot, aki soha nem találkozott a

Halállal. Nem találták sehol Énókot, mert Isten magához emelte. Az Írások*

azt mondják róla, hogy mielőtt Isten felvitte magához, Istennek tetsző életet élt. 6Mert hit nélkül nem lehet Isten tetszését elnyerni. Aki Istenhez

közeledni akar, annak hinnie kell abban, hogy Isten létezik. Sőt, abban is,

hogy Isten megjutalmazza azokat, akik keresik őt.

7Nóét Isten a hite által előre figyelmeztette azokról a dolgokról, amiket még nem lehetett látni. Így Nóé tisztelettudó engedelmességgel felépítette a Bárkát, hogy megmentse a családját. Ezzel, és a hite által bizonyította, hogy a világ méltó az ítéletre. Őt magát pedig a hite alapján tekintette Isten elfogadhatónak.

8Hite által engedelmeskedett Ábrahám*, amikor Isten hívta, hogy

költözzön más helyre. Ábrahámnak fogalma sem volt róla, hol van az a hely,

csak azt tudta, hogy Isten neki ígérte, és egyszer majd az övé lesz. 9Hite által lakott Ábrahám azon a földön, amit Isten neki ígért. Pedig úgy élt ott, mintha menekült lett volna egy idegen országban. Sátorban lakott, akárcsak Izsák*

és Jákób*, akiknek Isten ugyanazt az ígéretet tette. 10Azért tudott így élni, mert hittel várta azt a várost,* amelynek alapja szilárd, és amelyet maga Isten tervezett és épített.

11Sárának addig még nem született gyermeke, és már túl öreg volt ahhoz,

hogy szüljön. Ábrahám* hite által Sára mégis képessé vált arra, hogy

gyermeket foganjon és szüljön. Ez azért történt, mert Ábrahám megbízható-

nak tartotta Istent, aki gyermeket ígért neki. 12Így történt, hogy ettől az

egyetlen embertől, Ábrahámtól — aki már közel volt a halálhoz — olyan

sokan származtak, mint égen a csillagok, vagy mint a tenger partján a

homok-szemek.

13Ezek az emberek mind hitben éltek és haltak meg. De életükben nem

kapták meg, amit Isten ígért nekik. Csak távolról látták azokat, és már előre örültek az ígéretek beteljesülésének. Nyíltan elismerték, hogy idegenek, akik csak látogatóban vannak a Földön. 14Ezzel azt is kifejezték, hogy várják és

keresik a saját hazájukat. 15Mert ha abba az országba kívánkoztak volna

vissza, ahonnan eljöttek, bőven lett volna idejük, hogy visszatérjenek. 16De

ők sokkal jobbat kívántak: olyan ország után vágyakoztak, amely a

Mennyben van. Ezért Isten sem szégyelli, hogy az ő Istenüknek nevezzék.

Ezeknek az embereknek Isten valóban elkészítette azt a Mennyei Várost!

17–18Ábrahámot* a hite tette képessé arra, hogy feláldozza a fiát, Izsákot*.

Isten ezzel tette próbára Ábrahámot, hiszen azt mondta neki, hogy: „Izsákon

keresztül fognak származni az utódaid.”* Isten valóban ezt ígérte

11:4 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándékoztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. Jézus Krisztus saját magát áldozta fel Istennek az emberek bűnei miatti áldozatul. 11:10 azt a várost A Mennyei Jeruzsálemről van szó, ahol Isten él az övéivel. Lásd Zsid 12:22–24. a 16. versben is. 11:17–18 idézet: 1Móz 21:12.

363

ZSIDÓKHOZ 11:19–37

Ábrahámnak, aki ennek ellenére mégis kész volt rá, hogy egyetlen fiát

feláldozza, 19mivel hitte, hogy Isten még a halálból is fel tud támasztani

valakit. Amikor Isten megfogta Ábrahám kezét, és nem engedte, hogy a fiát

feláldozza, az valóban olyan volt, mintha Izsák feltámadt volna.

20Izsák* is a hite által nézett a messze jövőbe, és áldotta meg a fiait,

Jákóbot* és Ézsaut. 21A haldokló Jákób is hittel áldotta meg József mindkét

fiát, és botja végére támaszkodva imádkozott.

22Élete végén József is hittel beszélt arról, hogy Izráel népe majd egyszer ki fog menni Egyiptomból, és arról is rendelkezett, hogy akkor majd hová

temessék el a csontjait.

23Hitük által bátorodtak fel Mózes* szülei, hogy újszülött fiukat három

hónapos koráig rejtegessék. Hiszen látták, milyen gyönyörű a kis Mózes, és

nem féltek a király parancsának ellene szegülni.

24Amikor Mózes felnőtt, hite által utasította vissza, hogy a fáraó lánya

fiának tekintsék. 25Inkább akart együtt szenvedni Isten népével, mint a

bűnös élet pillanatnyi örömeit élvezni. 26Azt gondolta, hogy a Krisztusért

szenvedni többet ér, mint Egyiptom összes kincse. Mert Mózes hit által arra a jutalomra tekintett, amit Istentől várt. 27Hitére támaszkodva otthagyta

Egyiptomot, és nem félt a király haragjától. Ingadozás nélkül kitartott, mert Istenre nézett, aki láthatatlan. 28Mózes hittel készítette el a pászkabárányt*, és kente be az ajtófélfákat vérrel. Azért tette ezt, hogy a Pusztító* hozzá ne nyúlhasson Izrael elsőszülött fiaihoz*.

29Hit által tudott az egész nép átmenni a Vörös-tengeren, amikor Mózes*

vezette őket. Úgy mentek át a tengeren, mintha csak a szárazföldön jártak

volna! Amikor pedig az egyiptomiak is megpróbálták ugyanezt, mind bele-

fulladtak a tengerbe.

30Izrael népének hite által dőlt le Jerikó városának fala, miután hét napon

keresztül körüljárták.

31Hite miatt menekült meg Ráháb, a prostituált: nem ölték meg, mint a többi

engedetlent. Ráháb ugyanis jó szívvel befogadta a házába az izraeli kémeket.

32Szükség van-e még további példákra? Nincs elég idő, hogy Gedeonról,

Bárákról, Sámsonról, Jeftéről, Dávidról*, Sámuelről és a prófétákról* is

beszéljek. 33Ezeknek az embereknek erős hitük volt! Hitük által országokat

hódítottak meg, hit által igazságosan uralkodtak, hit által megkapták Isten

ígéreteit, hit által bezárták az oroszlánok száját, 34hit által eloltották a

dühöngő tüzet, hit által megmenekültek a kard általi haláltól, hit által felerő-

södtek a gyengeségből, hit által hősökké lettek a csatában és megfutamítot-

ták az ellenséges seregeket. 35Asszonyok hit által visszakapták halottaikat,

akik újra életre keltek. Másokat megkínoztak, mégis visszautasították a

szabadulást, hogy majd jobb feltámadásban legyen részük. 36Egyeseket

kigúnyoltak és megkorbácsoltak, másokat megbilincseltek és börtönbe

zártak. 37Voltak, akiket kövekkel dobáltak agyon, másokat kettéfűrészeltek,

vagy karddal öltek meg. Egyesek közülük csupán báránybőr, vagy

kecskebőr ruhát viseltek, bujdostak, szegénységben éltek. A többiek

11:28 Pusztító Ez az angyal minden egyiptomi családban megölte a legidősebb fiút. Isten így büntette meg Egyiptomot. Lásd 2Móz 12:29–32. 11:28 elsőszülött fiaihoz Ugyanekkor az izraeli családokban nem halt meg senki.

ZSIDÓKHOZ 11:38–12:13

364

gonoszul bántak velük és elnyomták őket. 38Pusztákon és a hegyek között

bujdostak, barlangokban és földbe vájt odúkban rejtőztek. Ezeket az

embereket nem érdemelte meg a világ.

39Bár ezek az emberek mind híresek voltak a hitük miatt, mégsem kapták

meg a ígéretet. 40Nem kapták meg, mert Isten valami jobbat tervezett a

számunkra. Csak velünk együtt fogják elérni a tökéletességet.

Kövesd Jézus példáját!

121A hit embereinek ez a nagy serege körülvesz bennünket! Az ő életük

mutatja meg igazán, mit jelent a hit. Ezért hát, mi is dobjunk le

magunkról mindent, ami akadályoz bennünket! Még azt a bűnt is, amely

annyira tapad ránk, és el akar gáncsolni! Kitartással fussuk meg a versenyt,

ami előttünk van! 2Közben le ne vegyük szemünket Jézusról, aki hitünk

elkezdője és befejezője. Ő elszenvedte a kereszten a halált. De mivel arra az örömre gondolt, ami rá várt, nem törődött a szégyennel, amit a kereszten

való kivégzés jelentett. Most pedig elfoglalta a helyét Isten trónjának jobb

oldalán*. 3Gondoljatok Jézusra! Türelmesen elviselte, amikor a bűnös

emberek gonoszul bántak és makacsul ellenkeztek vele. Ha erre gondoltok,

nem fogtok belefáradni a munkátokba, sem nem vesztitek el a kedveteket.

Isten úgy bánik velünk, mint a fiaival

4A bűn elleni harcotokban még nem kellett szembenéznetek a halállal.

5Isten fiai vagytok, és ő bátorít benneteket. De ezt a bátorítást elfelejtettétek:

„Fiam, vedd komolyan, ha az Úr nevel téged

és ne veszítsd el a kedved, amikor megfegyelmez!

6

Mert az Úr megneveli azokat, akiket szeret,

és megfenyít mindenkit, akit a fiává fogad.”

Péld 3:11–12

7Fogadjátok el, és vessétek alá magatokat az ilyen nevelésnek! Tekintsétek ezt az Édesapátoktól jövő megfegyelmezésnek! Mert ez azt bizonyítja, hogy Isten

úgy bánik veletek, mint a fiaival. Hiszen minden fiút megnevel az apja.

8Mindenkinek szüksége van a fegyelmezésre. De ha soha nem kaptok fegyelme-

zést, akkor nem is vagytok igazi fiúk, hanem csak törvénytelen gyerekek. 9Ezen kívül mindegyikünket fegyelmezett és fenyített a földi édesapánk, akit

tisztelünk. Mennyivel inkább kell engedelmeskednünk a szellemi

Édesapánknak, hogy élhessünk?! 10Földi apánk csak rövid ideig fegyelmezett

bennünket, ahogy neki tetszett. Isten azonban a mi érdekünkben fegyelmez és

nevel. Abból a célból teszi ezt, hogy szentek* lehessünk, olyanok, mint ő. 11A fegyelmezés, meg a fenyítés ugyan nem tűnik kellemesnek, amikor kapjuk. Sőt,

inkább keserves, és szomorúságot okoz! Később mégis igazságosságot és

békességet eredményez annak az életében, aki a fegyelmezés által megedződött.

Gyakorlati tanácsok

12Ezért ne szomorkodjatok, hanem emeljétek fel a fejeteket! Ne legyetek

gyengék, erősítsétek meg magatokat! 13Egyenes utakon járjatok, és helyesen

éljetek, hogy megmeneküljetek, és gyengeségeitek miatt el ne vesszetek!

12:2 jobb oldalán Ez a megtiszteltetés és hatalom helye.

365

ZSIDÓKHOZ 12:14–13:2

14Igyekezzetek minden emberrel békességben élni! Törekedjetek arra,

hogy bűn nélkül éljetek, mert aki nem szent*, az soha nem fogja meglátni az

Urat! 15Vigyázzatok, hogy Isten kegyelmétől* senki el ne forduljon!

Vigyázzatok, hogy senkiben ne növekedjen fel a keserűség, mint egy

mérgező növény, mert ez sok más embert is megmérgezhet! 16Közöttetek

senki ne éljen szexuális bűnben*! Senki ne legyen istentelen, mint Ézsau, aki egy tál ételért eladta elsőszülöttségi jogát! 17Tudjátok, hogy amikor később

örökölni akarta az áldást, már nem kapta meg. Nem tudott többé változtatni

azon, amit tett, pedig sírva igyekezett megszerezni az apja áldását.

A Sinai hegy és a Sion hegye

18*Ti már új helyre érkeztetek. Nem úgy, mint Izrael népe akkor régen,

amikor megérkeztek a Sinai hegyhez*. Ti most nem kézzelfogható hegyhez

jöttetek, amely tűzben ég. Nem sötétséghez, homályhoz, viharhoz, 19a trombita harsogó hangjához, sem a hanghoz, amely rettenetes volt. Olyan félelmetes

volt, hogy akik hallották, könyörögtek, hogy ne szóljon hozzájuk többé. 20Mert nem tudták elviselni a parancsot, amit kaptak: „Ha csak egy állat is megérinti a hegyet, meg kell ölni: agyon kell dobálni kövekkel.”* 21Olyan rémületes volt a látvány, hogy még Mózes is azt mondta: „Reszketek a félelemtől.”*

22Nem, ti nem ilyen helyre jöttetek! Az az új hely, ahová érkeztetek, a Sion

hegye*! Az Élő Isten városához érkeztetek, a Mennyei Jeruzsálemhez*. Ezer

és ezer angyalhoz, akik összegyűltek, hogy együtt örvendezzenek. 23Az első-

szülöttek* összegyűlt seregéhez jöttetek. Igen, azokhoz csatlakoztatok,

kiknek a neve fel van írva a Mennyben. Magához Istenhez jöttetek, aki

minden ember bírája, és az igazságos emberek szellemeihez, akik tökéletessé

váltak. 24Jézushoz jöttetek, aki az Új Szövetséget* megkötötte. Jézus véréhez*

jöttetek, amely megtisztít, és sokkal jobb dolgot jelent, mint Ábel* vére.

25Vigyázzatok, nehogy visszautasítsátok, amit Isten mond! Azok az

emberek sem menekültek meg, akik visszautasították, amikor figyelmeztette

őket itt a földön. Akkor mi hogyan menekülhetnénk meg, ha elfordulunk

Istentől, aki a Mennyből szól hozzánk?! 26Akkor régen, mikor Isten szólt, a

hangja megrázta a földet. Most pedig azt ígéri: „Még egyszer megrázom, de

nemcsak a földet, hanem a Mennyet is.”* 27Ez a „még egyszer” azt jelenti,

hogy minden teremtett dolgot megráz, és ezek el fognak tűnni. Akkor csak

az marad meg, ami (aki) kibírja ezt a megrázást.

28Mi pedig olyan királyságot kapunk, amit semmi sem rendíthet meg. Ezért

hát legyünk hálásak Istennek, és szolgáljuk olyan módon, ahogy neki tetszik:

tisztelettel és félelemmel. 29Mert a mi Istenünk olyan, mint a pusztító tűz.

Biztatások és tanácsok

131Szeressétek egymást továbbra is, hiszen a Krisztusban testvérek

vagytok! 2Fogadjátok be a vendégeket házatokba! Voltak, akik ilyen

12:18-21 Ezek a versek olyan dolgokra utalnak, amik Izrael népével történtek Mózes idejében. Lásd 2Móz 19. 12:20 idézet: 2Móz 19:12–13. 12:21 idézet: 5Móz 9:19. 12:22 Menynyei Jeruzsálem Az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten és az övéi laknek örökké. 12:23 elsőszülött Az izraeli családokban a legidősebb fiú örökölt az apja után, és ő kapta a legnagyobb áldást. Isten családjában Jézus az elsőszülött, és rajta keresztül Isten minden gyermeke megkaphatja azt az áldást, ami az elsőszülött jogos része. 12:24 Jézus véréhez Jézus vére a halálát is jelenti. 12:26 idézet: Hag 2:6.

ZSIDÓKHOZ 13:3–21

366

módon angyalokat vendégeltek meg, anélkül, hogy észrevették volna.

3Gondoljatok azokra, akik börtönben vannak, mintha ti is velük együtt szen-

vednétek! Ne felejtsétek el azokat, akik szenvednek, hiszen ti is testben éltek.

4Mindannyian tartsátok tiszteletben a házasságot! A férj és feleség közötti

szexuális kapcsolatot tartsátok tisztán, mert Isten elítéli a szexuális bűnben*

élőket és a házasságtörőket*! 5Tartsátok távol magatoktól a pénz utáni

vágyakozást, és elégedjetek meg azzal, amitek van! Mert Isten azt mondta:

„Soha nem hagylak cserben,

sem nem hagylak magadra.”

5Móz 31:6

6Ezért bizalommal mondhatjuk:

„Az Úr megsegít engem, nem félek.

Ember mit árthat nekem?”

Zsolt 118:6

7Emlékezzetek a vezetőitekre! Ők tanítottak benneteket Isten szavára.

Figyeljetek rá, hogyan élnek és hogyan halnak meg, és kövessétek a hitüket!

8Jézus Krisztus tegnap, ma és mindörökké ugyanaz!

9Ne engedjétek, hogy különféle furcsa tanításokkal félrevezessenek

benneteket! Isten kegyelmével* erősítsétek meg a szíveteket, ne különböző

ételekre vonatkozó szabályok betartásával, mert azoknak semmi értelme

nincs! 10Nekünk olyan oltárunk* van, amelyről nem ehetnek azok, akik a

Szent Sátorban* szolgálnak. 11Mert a főpap* az állatok vérét beviszi a Szentek Szentjébe* bűnért való áldozatul*, de azoknak az állatoknak a testét a táboron kívül el kell égetni. 12Ugyanígy, Jézus is a város kapuján kívül szenvedett.

Azért halt meg, hogy a saját vére (halála) által tegye a népét szentté*. 13Ezért menjünk ki a táborból Jézushoz, és fogadjuk el ugyanazt a megaláztatást,

ami őt érte! 14Mert itt a földön nincs örökkévaló városunk, hanem azt a

várost várjuk, amely majd egyszer eljön. 15Ezért Jézuson keresztül

szüntelenül vigyük Isten elé áldozatunkat: dicsérjük őt szívvel-lélekkel, és

hirdessük dicsőségét! 16Ne feledkezzetek meg a jó cselekedetekről, és adjatok másoknak is abból, amitek van! Az ilyen áldozatok kedvesek Istennek.

17Engedelmeskedjetek vezetőiteknek, és maradjatok az ő fennhatóságuk

alatt! Hiszen ők felelősek értetek, és figyelmesen vigyáznak rátok és a

lelketekre. Erről majd el kell számolniuk Isten előtt! Engedelmeskedjetek

tehát nekik, hogy a munkájukban örömük teljen, és ne okozzon szomorúsá-

got nekik. Ha megnehezítitek a dolgukat, az nem válik a javatokra.

18Továbbra is imádkozzatok értünk! Lelkiismeretünk tiszta Isten előtt,

mert mindig arra törekszünk, ami helyes. 19Különösen azért kérlek, hogy

imádkozzatok, hogy hamarosan visszatérhessek hozzátok!

20–21A Békesség Istene feltámasztotta a halálból nyája nagy Pásztorát, a mi

Urunkat, Jézust. Igen, az Örökkévaló Szövetség* vére által támasztotta fel!

13:10 oltár Itt szellemi értelemben Jézus halálát (áldozatát) jelenti. Ő azért áldozta fel az életét, hogy ezzel fizesse ki az emberek bűnei miatti büntetést. 13:11 Szentek Szentje A Szent Sátornak, illetve a Jeruzsálemi Templomnak az a legbelső része, ahová csak a főpap mehetett be évente egyszer, hogy Istennel találkozzon. Itt volt a Szövetség Ládája, és itt kellett bemutatni a Nagy Engesztelő Áldozatot (a vért). 13:11 áldozat Amit, vagy akit Istennek ajánlottak fel, vagy ajándé-

koztak. A Régi Szövetség idején a jeruzsálemi templomban a papok állatokat öltek le, és áldoztak fel Istennek. Jézus Krisztus saját magát áldozta fel Istennek az emberek bűnei miatti áldozatul.

367

ZSIDÓKHOZ 13:22–25

Most pedig a Békesség Istene adja meg nektek mindazt a jót, amire

szükségetek van ahhoz, hogy akaratát véghez vigyétek. Azért imádkozom,

hogy Isten maga tegye meg bennetek mindazt, ami neki tetszik Jézus

Krisztus segítségével, akinek dicsőség legyen örökké. Ámen.

22Testvérek, kérlek benneteket, fogadjátok el ezt a tanítást, hiszen igen

röviden írtam nektek! 23Tudjátok meg, hogy Timóteus testvérünket

kiengedték a börtönből. Ha idejében megérkezik, akkor együtt megyünk

hozzátok.

24Üdvözletünket küldjük minden vezetőtöknek, és minden testvérnek. Az

Itáliában élő testvérek is köszöntenek benneteket!

25Isten kegyelme* legyen veletek!

368

Jakab

levele

11Jakab, Isten és az Úr Jézus Krisztus szolgája, üdvözletét küldi Izrael

tizenkét törzsének*, akik a világon mindenfelé szétszóródtak.

Hit, próbatétel és bölcsesség

2Testvéreim, örüljetek, amikor különböző megpróbáltatásokat kell elvisel-

netek. 3Miért? Mert ezek a nehézségek a hiteteket teszik próbára. Ha pedig

hitetek kiállja a próbát, az kitartóvá tesz benneteket. 4De a türelemmel való kitartásban jussatok el egészen a tökéletes tettekig! Így lesztek tökéletesek és teljesek, akikben nincs semmi hiányosság. 5Ha valakinek nincs elég

bölcsessége, egyszerűen csak kérje Istentől, és meg fogja kapni! Hiszen Isten mindenkinek örömmel és nagylelkűen ad, és nem néz le senkit. 6De aki kér,

az bizalommal kérjen, ne kételkedve! Mert aki kételkedik, hasonlít a tenger

hullámaihoz, amiket a szél ide-oda dobál. 7A kételkedő ember ne remélje,

hogy kaphat valamit az Úrtól. 8Az ilyen ember lelke kétfelé ingadozik, és

állhatatlan minden dolgában.

Szegények és gazdagok

9A szegénységben élő testvér azzal a szellemi gazdagsággal dicsekedjen,

amit Istentől kapott. 10A gazdag pedig megalázottságával dicsekedhet,

hiszen ő is éppúgy elmúlik, mint a mezőn a virágok. 11Mert felkel a nap, és

égető sugaraival elszárítja a növényeket, lehullnak a virágok, és szépségük

elmúlik. Ugyanígy múlik el a gazdag ember is. Egyik nap még üzleti

terveket készít, a másik nap már halott.

Kísértés és kívánság

12Boldog az az ember, aki kiállja a próbát, mert megkapja az örök élet

koronáját*. Ezt ígérte meg Isten azoknak, akik szeretik őt. 13Amikor

kísértések érnek valakit, ne mondja, hogy Isten akarja rávenni a

gonoszságra! Mert Isten nem kísérthető semmi gonosszal, és ő maga senkit

nem kísért. 14Ha valakiben feltámad a gonosz dolgok iránti kívánság, akkor

valójában a saját szívének kívánsága csalogatja a rossz irányba. 15Ez a gonosz kívánság azután gyökeret ver benne, majd bűnös tetteket eredményez.

Amikor pedig a bűn eluralkodik valakiben, az halálhoz vezet.

16Drága testvéreim, ne hagyjátok magatokat becsapni! 17Minden jó dolog

és tökéletes ajándék felülről jön, attól, aki az égitestek (Nap, Hold, csillagok) 1:1 törzsének A Jézus Krisztusban hívők nagy családja hasonló Izraelhez, Isten választott népéhez, amely 12 törzsből áll.

369

JAKAB 1:18–2:8

Teremtője. Ő mindig ugyanaz, és nem változik, mint az égitestek fénye.

18Isten azt akarta, hogy a gyermekei legyünk. Ezért „megszült” bennünket

az igazság üzenete által. Így lettünk a teremtményei között a legfontosabbak.

Engedelmesség

19Tanuljátok meg, szeretett testvéreim: mindenki készségesen hallgassa

meg a másikat, de jól gondolja meg, mit beszél, és ne legyen hirtelen haragú.

20Mert az ember haragja nem vezet az Isten szerint való igaz élethez. 21Ezért takarítsatok ki magatokból minden gonoszságot és aljas szándékot! Szelíden

és alázattal fogadjátok szívetekbe Isten beszédét és tanítását. Mert ez tudja megmenteni a lelketeket.

22De amit Isten mond, azt tegyétek is meg, ne csak hallgassátok! Ha csak

hallgatjátok, de nem teszitek meg, becsapjátok magatokat. 23Van aki csak

hallgatja Isten tanítását, de nem engedelmeskedik neki. Az ilyen ember úgy

jár, mint aki megnézi arcát a tükörben, 24azután elmegy, és azonnal el is

felejti, amit látott. 25Isten Törvénye tökéletes, és a szabadságra vezet. Ha

valaki ezt szorgalmasan tanulmányozza, nem tér el tőle, hanem aszerint él és

cselekszik, az ilyen ember nem feledékeny hallgatója a tanításnak, és minden

dolgában áldott lesz.

Isten igazi tisztelete

26Ha valaki istenfélő embernek tartja magát, de nem fegyelmezi meg a

nyelvét, akkor becsapja magát. Az ilyen vallásosság semmit sem ér!

27Ellenben az Atya-Isten azt az istentiszteletet tekinti tisztának és tökéletesnek, ha gondoskodunk az árvákról és özvegyekről, és tisztán tartjuk

magunkat a világ gonosz hatásától.

Egyformán bánjatok szegénnyel és gazdaggal!

21Testvéreim, ti hisztek dicsőséges Urunkban, Jézus Krisztusban. Ezért hát

ne kivételezzetek senkivel! 2Képzeljétek el, hogy bejön a gyülekezetbe egy

jól öltözött, aranygyűrűs ember, és bejön egy szegény is, piszkos ruhában.

3Ha a jól öltözött emberhez különleges figyelemmel fordultok, és azt

mondjátok neki: „Ülj le erre a kényelmes helyre!”, a szegénynek meg azt

mondjátok: „Te csak állj meg ott!”, vagy „Ülj le ide, a lábam elé!” 4— akkor

különbséget tesztek közöttük, és gonosz módon azt gondoljátok, hogy az

egyik ember fontosabb, mint a másik.

5Figyeljetek ide, kedves testvéreim! Isten kiválasztotta azokat az

embereket, akiket a világ szegénynek tart, hogy a hitük által gazdagok

legyenek. Kiválasztotta őket, hogy övék legyen a Királyság, amit Isten

azoknak ígért, akik szeretik őt. 6Ti pedig ilyen megalázó módon bántok a

szegényekkel?! Pedig a gazdagok azok, akik mindig uralkodni akarnak

rajtatok. Ők visznek benneteket a bíróság elé. 7Ők azok, akik gonosz

dolgokat mondanak Jézus szép nevéről, amelyről titeket is elneveztek.

8Ez a királyi törvény az Írásokban* található: „Úgy szeresd a másik embert

is, mint saját magadat!”* Ha ennek a parancsnak engedelmeskedtek, jól

2:8 idézet: 3Móz 19:18. Jézus tanításából nyilvánvaló, hogy a „másik ember” mindazokat jelentheti, akiknek segítségre van szükségük. Lk 10:25–37.

JAKAB 2:9–3:2

370

teszitek! 9De ha az egyik embert fontosabbnak tartjátok a másiknál, akkor bűnt követtek el, és Isten Törvénye* ellen vétkeztek. 10Hiszen ha valaki csak egy

dologban bűnös, különben pedig az összes többi parancsot megtartja, mégis az

egész Törvény ellen vétkezik. 11Isten azt mondta: „Ne csald meg a feleségedet, vagy férjedet!”* De ugyanaz az Isten ezt is mondta: „Ne kövess el gyilkossá-

got!”* Így ha nem csalod meg a házastársadat, de meggyilkolsz valakit, akkor

is az egész Törvény ellen vétkezel. 12Titeket a szabadság törvénye alapján

fognak megítélni. Erre mindig emlékezzetek, ha mondtok, vagy tesztek

valamit! 13Ha valaki nem bánik irgalommal másokkal, őt is irgalmatlanul

fogják elítélni. Az irgalom azonban erősebb, mint az ítéletet, és legyőzi azt.

Tettek nélkül a hit halott

14Testvéreim, ha valaki azt mondja, hogy hisz, de ez a tetteiből nem látszik

meg, akkor annak az embernek a „hite” nem ér semmit! Vajon az ilyen „hit”

által megmenekülhet-e? 15Ha például egy testvérnek — akár férfinak, akár

nőnek — nincs rendes ruhája, és nincs mit ennie, 16akkor hiába mondjátok

neki: „Isten veled, remélem, nem fogsz fázni, és lesz mit enned.” Ha nem

adtok neki ruhát és ennivalót, ugyan mit érnek a szavak? Bizony, nem érnek

semmit! 17Ugyanígy van a hit is: ha nem követik a tettek, akkor halott. Nem

ér semmit, mert nincs benne élet.

18De azt mondhatja valaki: „Neked hited van, nekem meg tetteim.” Jó,

akkor próbáld megmutatni a „tettek nélküli hitedet”, én pedig azzal

mutatom meg hogy hiszek, amit a hitem alapján teszek! 19Hiszitek, hogy

csak egyetlen Isten van? Helyes! De gondoljátok meg, hogy ezt a gonosz

szellemek* is hiszik — és reszketnek a félelemtől.

20Ó, ti ostoba emberek! Bebizonyítsam nektek, hogy az a hit, amelyből nem

következnek tettek, nem ér semmit? 21Ábrahám*, ősapánk* is azzal vált Isten

számára elfogadhatóvá, amit tett: amikor az oltáron* felajánlotta Istennek a

fiát, Izsákot*! 22Ebből láthatjátok, hogy Ábrahám hite és a tettei összhangban voltak. A hite azzal vált tökéletessé, amit a hite alapján tett. 23Így teljesedett be, amit a Írás* mond: „Ábrahám hitt Istennek, és bízott benne. Isten pedig

elfogadta Ábrahám hitét, és elfogadta őt magát is”*. Ezért nevezte Isten a

„barátjának Ábrahámot”*. 24Látjátok tehát, hogy az embert a tettei teszik

valóban elfogadhatóvá Isten számára. Pusztán a hite által ez nem lehetséges.

25Ugyanerre példa a prostituált Ráháb* esete is. Ő is a tettei alapján lett

Isten számára elfogadhatóvá, amikor házába fogadta az izraeli kémeket, és

segített nekik, hogy másik úton meneküljenek el az üldözők elől.

26Ahogyan az ember teste halott a szellem nélkül, ugyanúgy a hit is halott,

ha nem tesz semmit.

Aki beszédében nem vétkezik, az már tökéletes

31Testvéreim, ne akarjatok túl sokan tanítók lenni! Tudjátok, hogy

bennünket, tanítókat szigorúbban fognak megítélni. 2Azért figyelmeztet-

lek benneteket, mert mindannyian sokszor vétkezünk. Aki a beszédében

2:11 idézet: 2Móz 20:14; 5Móz 5:18. 2:11 idézet: 2Móz 20:13; 5Móz 5:17. 2:23 idézet: 1Móz 15:6. 2:23 idézet: 2Krón 20:7 és Ézs 41:8. 2:25 Ráháb Története a Józsué 2:1–21-ben található.

371

JAKAB 3:3–4:3

nem vétkezik, az már tökéletes! Hiszen, ha a beszédén tud uralkodni, akkor

az egész testét is uralma alatt tartja. 3A lovak szájába zablát teszünk, hogy engedelmeskedjenek akaratunknak. Így a zablával a ló egész testét irányítani

tudjuk. 4Vagy gondoljatok a hajókra! Lehetnek bármilyen nagyok, és

bármilyen erős szelek hajtják is őket, az irányításukhoz elég egy kis

kormány: arra fordulnak, amerre a kormányos akarja. 5Ugyanígy van a

nyelv is: bár csak kis része a testnek, mégis azzal dicsekedhet, hogy igen

nagy hatása van!

Gondoljatok arra, milyen nagy erdőt tűzbe boríthat egyetlen lángnyelvecs-

ke! 6Bizony, a nyelv is olyan veszélyes, mint a tűz! Testrészeink közül a

nyelvünkkel, vagyis a beszédünkkel tudjuk a legnagyobb bajt okozni, és a

legsúlyosabb gonoszságokat elkövetni. Beszédünkkel tönkre tehetjük egész

testünket és életünket. Olyan tüzet gyújthatunk vele, amely elpusztíthat

bennünket. Miért? Mert a nyelv tüzét a pokol lángjai gyújtják meg.

7Mindenféle vadállatot meg lehet szelídíteni: a madarakat, szárazföldi és

tengeri állatokat is. Sőt, az emberek meg is szelídítették őket. 8De a nyelvet senki ember nem tudja megszelídíteni, mert az maga a nyughatatlan

gonoszság, és tele van halálos méreggel. 9Nyelvünkkel áldjuk és dicsérjük

Urunkat és Atyánkat. De ugyanazzal a nyelvvel átkozzuk az embereket,

akiket Isten a saját képére teremtett! 10Ugyanabból a szájból származik áldás és átok! Testvéreim, nem lenne szabad, hogy ilyesmi megtörténjen!

11Láttatok már olyan forrást, amelyből hol jóízű, hol meg keserű víz folyik?

12Vagy gondoljátok meg, testvéreim, teremhet-e a fügefa olajbogyót, vagy a

szőlő fügét? Ugyanígy, édes víz sem eredhet sós forrásból.

Az igazi bölcsesség

13Van közöttetek bölcs és értelmes ember? Mutassa meg a bölcsességét egész

életével és olyan jótettekkel, amiket szelídséggel vitt végbe. 14Ha ellenben

keserű irigység és önzés van a szívetekben, ne dicsekedjetek a „bölcsességetekkel”! Az ilyen dicsekedés hazugság lenne, amely eltakarja az igazságot. 15Az

ilyen „bölcsesség” nem a Mennyből jön, nem Istentől származik, nem a Szent

Szellemtől*, hanem a földről, sőt a gonosz szellemektől*. 16Mert ahol irigység, féltékenység és önző törekvések uralkodnak, ott zűrzavar és mindenféle

gonosz dolog is megtalálható. 17A Mennyből, vagyis Istentől származó

bölcsesség elsősorban tiszta, azután békeszerető, figyelmes, kíméletes, megértő, és nagyon irgalmas. Az ilyen bölcsesség sok jó „gyümölcsöt” terem, azon kívül igazságos, nem kivételez senkivel és őszinte. 18Akik békességet teremtenek,

békességben vetnek el olyan magokat, amikből idővel az igazságosság

„gyümölcse” terem, vagyis olyan dolgok, amelyek Isten számára kedvesek.

Adjátok át magatokat Istennek!

41Miért harcoltok, vitatkoztok és veszekedtek egymással? Mert folyton

önző kívánságok dúlnak a szívetekben! 2Nagyon kívántok megszerezni

bizonyos dolgokat, de nem kapjátok meg. Ezért gyilkoltok, irigykedtek

másokra, és mégsem tudjátok megszerezni, amit szeretnétek. Veszekedtek és

harcoltok, mégsem kapjátok meg, amit akartok, mert nem kéritek. 3Vagy ha

kéritek is, mégsem kapjátok meg, mert nem helyes indulattal kéritek. Hiszen

csak arra kellene, hogy önző módon magatok élvezzétek.

JAKAB 4:4–5:5

372

4Olyanok vagytok Istenhez, mint a férjéhez hűtlen, házasságtörő* asszony!

Hát nem tudjátok, hogy a világot szeretni annyi, mint Istent gyűlölni? Ha

valaki a világ barátja akar lenni, az Isten ellensége lesz. 5Vagy azt gondoljátok, az Írás* csak üres beszéd? Pedig az Írás azt mondja, hogy a Szent Szellem*

féltékeny és erős szeretettel kíván bennünket, hogy csakis az övéi legyünk.

Isten maga adta a Szent Szellemet, hogy bennünk éljen.* 6Isten azonban egyre

nagyobb kegyelmet* ad nekünk. Ezért mondja az Írás: „Isten ellenáll a büszke

embernek, de az alázatosnak kegyelmet ad.”* 7Adjátok hát oda magatokat

Istennek, és engedelmeskedjetek neki! Ugyanakkor álljatok ellen a Sátánnak*,

és ő el fog szaladni tőletek. 8Jöjjetek közel Istenhez, és ő is közeledni fog hozzátok! Ti bűnösök, takarítsátok ki a bűnöket az életetekből!* Tisztítsátok meg a szíveteket, és ne próbáljátok többé Istent is, meg a világot is követni!

9Ahogyan Istenhez közeledtek, szomorkodjatok, bánjátok meg a bűneiteket,

és sírjatok! Nevetés helyett sírjatok, öröm helyett szomorkodjatok!

10Alázzátok meg magatokat Isten előtt, és ő majd felemel benneteket!

Nem te vagy a bíró!

11Testvéreim, ne kritizáljátok egymást! Mert aki testvérét vádolja, vagy

elítéli, az a Törvényt* kritizálja és ítéli el. Ha pedig a Törvényt elítéled, akkor nem engedelmeskedsz neki, és bíróvá teszed magadat. 12Pedig csak egyetlen

Törvényhozó és Bíró van: Isten! Ő az, aki meg tud menteni, vagy el tud

pusztítani. De ki vagy te, hogy a másik ember felett bíráskodsz?

Isten tervei szerint éljetek!

13Vannak, akik azt mondják: „Ma, vagy holnap elmegyünk abba a városba.

Ott maradunk egy évig, üzleteket kötünk, és sok pénzt keresünk”. Jól figyeljetek!

14Azt sem tudjátok, mit hoz a holnap! Hiszen az egész életetek olyan, mint a

pára, amely csak kevés ideig látszik, azután szétfoszlik. 15Ehelyett azt kellene mondanotok: „Ha az Úr akarja, és élünk, ezt meg ezt fogjuk tenni.” 16Ti pedig magabiztosak és büszkék vagytok — minden ilyen büszkeség gonosz dolog!

17Ha valaki elmulasztja a lehetőséget, hogy valami jót tegyen, bűnt követ el.

A gazdagok figyelmeztetése

51Ti, gazdagok, figyeljetek rám! Jajgassatok, és hangosan sírjatok, mert

nyomorúság következik rátok! 2Gazdagságotok elpusztult, szép

ruháitokat a moly rágta szét, 3aranyotokat és ezüstötöket pedig a rozsda

emésztette meg. Éppen ez a rozsda lesz a bizonyíték ellenetek. Sőt, ez a

rozsda még a testeteket is megemészti, mint a tűz! Képesek voltatok még az

utolsó napokban is vagyont gyűjteni! 4Figyeljetek, gazdagok! A földjeiteken

dolgozó aratómunkások fizetéséből elloptatok. De az a rész, amit nem

fizettetek ki nekik, vádol benneteket Isten előtt! Isten, a Seregek Ura pedig meghallotta a becsapott aratómunkások kiáltását. 5Ti, gazdagok! Bőségben és

pazarlóan éltetek. Amit csak megkívántatok magatoknak, megszereztétek.

Meghizlaltátok magatokat, mint az állatokat szokták a levágás napjára.*

4:5 a Szent Szellem … éljen Másképp is fordítható: „A Szellem, akit Isten nekünk adott, hogy bennünk éljen, telve van féltékeny kívánsággal”. Lásd 2Móz 20:5. 4:6 idézet: Péld 3:34.

4:8 takarítsátok … életetekből Szó szerint: „Mossátok meg a kezeteket!” 5:5 Meghízlaltátok …

napjára Szó szerint: „Meghízlaltátok a szíveteket a levágás napjára”.

373

JAKAB 5:6–20

6Elítéltétek és meggyilkoltátok az ártatlan embereket, akik nem álltak

ellen nektek.

Az Úr hamarosan visszajön!

7Testvéreim, az Úr vissza fog jönni. Addig pedig várjatok türelmesen!

Gondoljatok a földművesre, aki türelmesen várja, hogy szántóföldje gazdag

termést hozzon! Igen, türelmesen várja, amíg az őszi és a tavaszi eső*

megöntözi a földet. 8Ti is várjatok türelemmel! Erősítsétek meg a szíveteket, mert az Úr hamarosan visszajön! 9Testvéreim, többé ne panaszkodjatok

egymásra, nehogy elítéljenek benneteket! Nézzétek, a Bíró már az ajtó előtt

áll! 10Emlékezzetek a prófétákra*, akik az Úr nevében szóltak! Kövessétek a

példájukat: sok gonosz dolgot szenvedtek el, mégis türelmesek maradtak.

11Gondoljatok arra, hogy áldottnak mondjuk azokat, akik a szenvedésben

kitartottak. Hallottatok Jóbról*, aki türelmesen viselte a szenvedést.

Tudjátok, mennyire bőségesen megáldotta végül az Úr — így mutatta meg

jóságát és irgalmát!

12Testvéreim, a legfontosabb, hogy ezentúl ne esküdözzetek égre-földre, se

semmi másra, amikor megígértek valamit! Amikor „igen”-t mondotok, az

legyen valóban „igen”. Ha pedig „nem”-et, az legyen valóban „nem”!

Különben ítélet alá kerülhettek.

Az igazi imádság hatalma

13Ha közületek valaki bajban van, imádkozzon! Ha örül, énekeljen! 14Aki

beteg, hívja magához a gyülekezet* vezetőit! Azok pedig imádkozzanak érte,

és kenjék meg olajjal a beteget az Úr nevében! 15Mert a hitből való imádság

hatására a beteg meg fog gyógyulni: az Úr helyreállítja az egészségét. Ha

pedig a beteg valami bűnt követett el, az Úr megbocsát neki. 16Ezért

mondjátok el egymásnak a bűneiteket, és imádkozzatok egymásért, hogy

meggyógyuljatok! Mert az igazságos ember erőteljes imádsága hatalmas

dolgokra képes. 17Illés* próféta is ugyanolyan ember volt, mint mi. Amikor

erősen imádkozott, hogy ne legyen eső az országban, nem is esett három és

fél évig. 18Amikor pedig újra imádkozott, az ég ismét esőt adott, és a föld is termést hozott.

Mentsd meg a testvéredet, aki eltévedt!

19Testvéreim, előfordulhat, hogy közületek valaki letér az igaz útról. Ekkor

valaki más segíthet neki, hogy visszataláljon Istenhez. 20Aki segít neki, tudja meg, hogy a haláltól menti meg annak a bűnösnek a lelkét, egyúttal pedig

sok bűnt segít eltakarni.

5:7 őszi … eső Szó szerint: „korai és késői eső”. A korai eső ősszel, a késői tavasszal esett Izraelben. 5:11 Jób Lásd Jób könyvét a Biblia ószövetségi részében.

374

Péter

első levele

11Péter, Jézus Krisztus apostola* üdvözletét küldi Isten kiválasztott

népének. Azoknak, akik szétszóródva élnek Pontuszban, Galáciában,

Kappadóciában, Ázsiában* és Bitiniában. 2Az Atya-Isten réges-régen

elhatározta, hogy kiválaszt, és szent* népévé tesz benneteket a Szent

Szellem* által. Isten arra választott ki benneteket, hogy engedelmeskedjetek

neki, és hogy megtisztítson titeket a Jézus Krisztus vére (halála) által. Isten adjon nektek egyre több kegyelmet* és békességet!

Élő reménység

3Áldott legyen az Isten, Urunknak, Jézus Krisztusnak Atyja, mert nagy

irgalma által újra megszült bennünket. Így lett új életünk. Ez pedig élő

reménységet jelent a számunkra, mivel Jézus Krisztus feltámadt a halálból!

4Most tehát reménységgel várjuk azokat az áldásokat, amiket Isten készített

nekünk, a gyermekeinek. Ezeket az áldásokat semmi sem teheti tönkre, soha

meg nem fakulnak, sem nem veszítenek az értékükből, mert a Mennyben őrzik

őket a számotokra. 5Mindez a tiétek, akiket Isten hatalma védelmez a hitetek

által, ameddig Isten megmentő kegyelmét* teljesen megtapasztaljátok majd. Ez

a teljes megmenekülés már el van készítve, de csak az idők végén válik jól

láthatóvá. 6Ezért nagy öröm tölt el benneteket, annak ellenére, hogy most még egy kis ideig különböző megpróbáltatások szomorúságot okoznak nektek.

A valódi hit

7Miért van ez így? Mert szükséges, hogy ezek a nehézségek próbára

tegyék a hiteteket, vajon valódi-e. Az igazi hit ugyanis értékesebb a színtiszta aranynál. Az aranyat tűzzel tisztítják meg, mégsem marad meg örökké.

Hitetek viszont, miután kipróbálták, és valódinak bizonyult, dicséretet,

elismerést és dicsőséget szerez nektek, amikor Jézus Krisztus megjelenik.

8Igaz, hogy ti nem ismertétek Jézust személyesen, de mégis szeretitek őt. Bár most sem látjátok, mégis hisztek benne, és dicsőséges öröm tölt el

benneteket, amit lehetetlen szavakkal kifejezni. 9Így éritek el a hitetek célját: lelketek megmenekülését és teljes átformálódását.

A régi próféták üzenete

10Ezt a megmenekülést próbálták megérteni, ezt kutatták nagy szorga-

lommal a régi időkben a próféták* is, akik Isten megmentő kegyeleméről*

prófétáltak, amely most megérkezett hozzátok. 11Ezek a régi próféták azt

szerették volna tudni, hogy mikor és hogyan fog megtörténni az, amit a

Krisztus Szelleme* mutatott nekik. A Szent Szellem a prófétákban élt, és

375

1 PÉTER 1:12–24

e l őre me gmutatta Kri sztus szenvedé sei t és az u tán a kö vet k ező

dicsőségét. 12Azt is megmagyarázta a prófétáknak, hogy a munkájukkal

nem saját maguknak, hanem az utánuk következő nemzedékeknek

szolgálnak.

Igen, ti vagytok ezek, és a ti javatokra szolgál mindaz, amit a próféták

mondtak. Mert ugyanezekről beszéltek azok az emberek is, akik

mostanában az örömhírt* elhozták hozzátok. Isten azért küldte a

Mennyből a Szent Szellemet, hogy segítsen ezeknek az embereknek az

örömhírt elterjeszteni. Ezeket a dolgokat még az angyalok is nagyon

szeretnék jobban érteni.

Szentek legyetek!

13Ezért készüljetek fel a szolgálatra! Legyetek józan gondolkodásúak!

Amikor Jézus Krisztus megjelenik, Isten kegyelmét* hozza magával a

számotokra. Ebben a kegyelemben reménykedjetek teljes erővel!

14Régebben, amikor még nem ismertétek Jézus Krisztust, a bennetek lévő

gonosz kívánságok szerint éltetek. De most Isten engedelmes gyermekei

lettetek. Ezért ne éljetek tovább úgy, mint régen, 15hanem életetek minden

területén szentek* legyetek, mivel Isten is szent, aki elhívott benneteket.

16Mert ezt mondja az Írás*: „Szentek legyetek, mert én is szent vagyok.”* —

mondja Isten.

17Amikor imádkoztok, édesapának hívjátok Istent. Tudjátok, hogy ő

kivételezés nélkül és igazságosan fog megítélni minden embert. Ezért Isten

iránti tisztelettel és istenfélelemmel éljetek, mint akik csak átutazóban

vannak a földön.

Jézus Krisztus vére

18Tudjátok, hogy régen számotokra sem volt az életnek igazi értelme. Ezt

az életet őseitektől örököltétek. Isten kiszabadított benneteket ebből a

céltalan életből, de ez neki is sokba került. Nem pénzzel, arannyal, vagy

ezüsttel fizetett értetek, ami elveszti az értékét, 19hanem Krisztus vérével

(halálával), ami mindennél értékesebb. Ez a vér olyan, mint a hibátlan

áldozati* bárány vére. 20Isten már a világ teremtése előtt kiválasztotta

Krisztust, aki csak most, ezekben az utolsó napokban jelent meg értetek.

21Sőt, a halálból is feltámasztotta Krisztust, és dicsőséget adott neki.

Krisztus által hisztek Istenben ti is, ezért nemcsak bíztok, hanem remény-

kedtek is őbenne.

Újra születtetek

22Mivel engedelmeskedtetek az igazságnak, ezzel megtisztítottátok

lelketeket. Most tehát éljetek képmutatás nélkül, őszinte testvéri szeretetben!

Isten szeretetével, buzgón és tiszta szívvel* szeressétek egymást! 23Újból

születtetek, ezért most már új életetek van. De ez nem halandó forrásból

származik, mint a földi élet, hanem halhatatlanból. Ez a forrás pedig Isten

beszéde, amely eleven és örökké érvényes. 24Ahogyan az Írás* is mondja:

1:16 idézet: 3Móz 11:44–45; 19:2; 20:7. 1:22 tiszta szívvel Néhány görög kézirat szerint: „teljes szívvel”.

1 PÉTER 1:25–2:11

376

„Minden ember olyan, mint a fű,

és minden emberi dicsőség, mint a mező virága.

A fű kiszárad, lehull a virág,

25

de az Úr beszéde örökké érvényes marad.”

Ézs 40:6–8

Ezt a beszédet hallottátok ti is, amikor az örömhírt* megismertétek.

A sarokkő és az élő kövek

21Most azért takarítsatok ki a lelketekből minden gonoszságot és

képmutatást! Ne hazudjatok, ne csapjatok be senkit, ne irigykedjetek, és

ne mondjatok senkiről rosszat! 2Olyanok vagytok, mint az újszülött

csecsemők. Tehát kívánjátok a tiszta szellemi „tejet”, amely segít, hogy

felnőjetek, és elérjétek a teljes megmenekülést. 3Igen, nagyon kívánnotok kell ezt, mivel megízleltétek az Úr jóságát.*

4Az Úr Jézus az „Élő Kő”*, akit az emberek visszautasítottak. Isten

számára azonban nagyon értékes, mert Isten őt választotta ki. Ezért jöjjetek

Jézushoz! 5Hiszen ti is olyanok vagytok, mint az élő kövek, akikből a

szellemi templom* épül fel. Ebben a templomban ti vagytok a szent papok.

Ti viszitek Istennek a szellemi áldozatokat*. Ezeket Isten azért fogadja

szívesen, mert Jézus Krisztus által viszitek elé. 6A Szentírás is azt mondja:

„Nézzétek, én választottam ki egy értékes sarokkövet*,

és leteszem Sionban.

Aki benne bízik, nem fog csalódni soha.”

Ézs 28:16

7Ez a kő (Jézus) értékes kincs a számotokra, akik hisztek benne. De a hitetle-nekre ez vonatkozik:

„Az a kő lett az épület sarokköve*, amit az építők félredobtak.” Zsolt 118:22

8Igen, a hitetleneknek (Jézus)

„az a kő, amelyben az emberek megbotlanak,

és a szikla, amely miatt elesnek.”

Ézs 8:14

Az emberek azért botlanak meg benne, mert nem akarnak engedelmeskedni

Isten beszédének. Az ilyen embereket Isten erre ítélte.

9Ti azonban kiválasztott nép vagytok, papok királysága és szent nemzet.

Olyan nép, amely csak Isten tulajdona. Titeket azért választott ki, hogy

mindenkinek hirdessétek Isten csodálatos tetteit. Mert ő hívott ki bennünket

a sötétségből* abba a csodálatos világosságba, ahol ő maga lakik. 10Régen ti

nem tartoztatok Isten népéhez. Most azonban Isten népévé* váltatok. Régen

nem ismertétek, most azonban már ti is megtapasztaltátok Isten kegyelmét.*

Csak átutazóban vagytok a Földön

11Szeretett testvéreim, kérlek benneteket, ne engedjetek a régi emberi

természet gonosz kívánságainak, mert ezek a lelketek ellen harcolnak.

2:3 mivel … jóságát Lásd Zsolt 34:9. 2:4 Élő Kő Itt Jézus Krisztust jelenti, aki a legfontosabb abban a szellemi „Templomban”, ahol Isten lakik. 2:5 templom Isten szellemi háza, vagyis temploma, ahol ő lakik, és ahol az övéi imádják őt. Jelképesen azoknak a közösségét jelenti, akik Jézus Krisztusban hisznek. 2:10 Régen … kegyelmét Lásd Hózs 2:22.

377

1 PÉTER 2:12–3:1

Hiszen csak átutazóban vagytok ezen a földön, és valódi otthonotok nem itt

van. 12Itt körül vagytok véve olyan emberekkel, akik nem hisznek Istenben.

Ezek sokszor azzal vádolnak titeket, hogy gonosztevők vagytok. Tehát

éljetek úgy, hogy mindenki lássa, milyen jó dolgokat tesztek, milyen jól és

békességben éltek! Azon a napon pedig, mikor Isten megjelenik, még a

hitetlenek is dicsőíteni fogják Istent ezek miatt a jó dolgok miatt.

Engedelmeskedjetek azoknak, akik hatalmat kaptak

13Az Úr iránti tiszteletből engedelmeskedjetek mindenkinek, aki ezen a

világon valamilyen hatalmat kapott!* Igen, engedelmeskedjetek a

császárnak, akié a legfőbb hatalom, 14és azoknak a kisebb vezetőknek is,

akiket a császár nevezett ki. Hiszen ezek azért kapták a hatalmukat, hogy

megbüntessék a gonosztevőket, és megjutalmazzák azokat, akik jót tesznek.

15Mert az az Isten akarata, hogy jó dolgokat tegyetek, és így senki ne tudjon ostoba módon vádolni benneteket. 16Éljetek szabadságban, és legyetek Isten

rabszolgái! De a szabadságotokkal ne éljetek vissza! Ne használjátok arra,

hogy valami gonoszságot kimagyarázzatok vele. 17Tiszteljetek minden

embert! Isten családjában minden testvéreteket szeressétek! Méltó módon

tiszteljétek Istent! A királyt is tiszteljétek! 18Ti rabszolgák, fogadjátok el uraitok hatalmát, engedelmeskedjetek nekik, és tiszteljétek őket! De ne csak

azokat, akik jók és emberségesek, hanem azokat is, akik igazságtalanok!

Krisztus szenvedésének példája

19Mert az dicséretre méltó és jó dolog, ha valakinek istenfélő magatartása

miatt kell igazságtalanul szenvednie. 20Ha viszont azért szenved, mert

vétkezett, akkor nem nagy dicsőség, ha megérdemelt büntetését eltűri.

Ellenben ha jót tesztek, és amiatt kell szenvednetek, és mégis türelemmel

viselitek, az tetszik Istennek. 21Hiszen éppen erre hívott el benneteket!

Gondoljátok meg, hogy Krisztus is szenvedett értünk! Ezzel példát adott a

nekünk, hogy ebben is kövessük. Ahogyan meg van írva:

22 „Ő nem követett el semmi bűnt,

és soha semmi gonoszságot nem mondott.”

Ézs 53:9

23Mikor rosszat mondtak róla, nem beszélt vissza. Mikor bántották és verték,

nem fenyegetőzött, hanem teljesen rábízta magát Istenre, aki igazságosan

ítél. 24Krisztus a mi bűneinket magára vette, sőt, a saját testében felvitte a keresztfára, amikor megölték. Azért tette ezt, hogy többé ne a bűnöknek,

hanem Isten számára elfogadható módon éljünk. Krisztus sebei által meg-

gyógyultatok betegségeitekből. 25Olyanok voltatok, mint a nyájtól elkószált

és eltévedt juhok. De most visszatértetek a Pásztorhoz: ő vigyáz a lelketekre, védelmez, és őriz benneteket.

Férjek és feleségek

31Asszonyok, ti is ugyanígy fogadjátok el a férjetek fennhatóságát, és

engedelmeskedjetek nekik! Így még azokat a férjeket is megnyerhetitek

2:13 aki … hatalmat kapott Szó szerint: „minden emberi teremtésnek” — vagyis: uralkodóknak, kormányzóknak, elnököknek, vagy másféle vezetőknek.

1 PÉTER 3:2–18

378

Isten számára, akik az Isten beszédének nem akarnak engedelmeskedni.

Nem kell semmit sem mondanotok, az fogja meggyőzni a férjeteket, ha

látják, 2milyen tiszta és istenfélő életet éltek. 3Ne a frizurátokkal, arany

ékszerekkel, vagy drága ruhákkal akarjatok külsőleg szépnek látszani. 4A

szépségetek belülről, a szívetekből sugározzon, kedves és nyugodt

szellemetekből. Mert ez a szépség örökkévaló, és ez az, amit Isten igazán

értékel. 5Ez tette széppé a régi idők szent asszonyait. Ők is Istenben re-

ménykedtek, és engedelmeskedtek a férjüknek. 6Ilyen asszony volt Sára is,

aki engedelmeskedett a férjének, Ábrahámnak*, és urának hívta őt. Ti is

S á r a p é l d á j á t k ö v e t i t e k , h a a z t t e s z i t e k , a m i h e l y e s , é s n e m féltek semmitől.

7Ugyanígy, férjek, ti is megértően bánjatok a feleségetekkel. Úgy tiszteljé-

tek őket, mint a gyengébbeket illik! De tiszteljétek őket úgy is, mint akikkel együtt kaptátok Isten életet adó kegyelmét*! Így bánjatok velük! Ellenkező

esetben hiába imádkoztok, nem lesz semmi eredménye!

Ha ártatlanul szenvedtek

8Végül pedig, éljetek egyetértésben, harmóniában, ugyanaz a gondolko-

dásmód és törekvés legyen bennetek! Igyekezzetek egymást megérteni!

Szeressétek egymást, mint igazi jó testvérek! Legyetek együttérzők és

alázatosak! 9Soha ne bánjatok rosszul azzal, aki veletek rosszul bánik! Se ne mondjatok rosszat annak, aki nektek rosszat mond! Ellenkezőleg: áldással viszonozzátok a rosszat! Hiszen Isten erre hívott el benneteket, és így kapjátok meg az ő áldását. 10Ahogyan az Írás* mondja:

„Aki szereti az életét, és jó napokat akar látni,

az ne mondjon semmi gonoszságot, se ne hazudjon!

11

Forduljon el a gonosztól, és tegyen jót,

keresse a békességet, és őrizze meg!

12

Mert az Úr figyeli az igaz embereket,

és meghallgatja imádságukat;

De szembeszáll azokkal, akik gonoszságot művelnek.”

Zsolt 34:13–17

13Ugyan ki bánt benneteket, ha igazán a jóra törekedtek? 14De ha jót

tesztek, és mégis szenvednetek kell, akkor is örüljetek! Tehát „ne féljetek

tőlük, és ne hagyjátok magatokat megijeszteni!”* 15Szívetekben Krisztust

tiszteljétek, mint Uratokat! Mindig legyetek készek, hogy meg tudjatok

felelni azoknak, akik azt kérdezik, miben reménykedtek! 16De szelíden és

tisztelettel válaszoljatok nekik! Legyen tiszta a lelkiismeretetek! Így akik

Krisztus követése miatt kritizálnak benneteket, szégyent fognak vallani.

17Lehet, hogy jót tesztek, és igazságosan éltek, mégis szenvednetek kell. De

ha Istennek ez az akarata, ez még mindig sokkal jobb, mintha valami

rosszat tesztek, és amiatt szenvedtek. 18Hiszen maga Krisztus is meghalt

egyszer a bűnök miatt. Az Ártatlan halt meg a bűnösökért, hogy Istenhez

vezessen benneteket. Testileg ugyan meghalt, de a Szent Szellem* életre

keltette.

3:14 idézet: Ézs 8:12.

379

1 PÉTER 3:19–4:14

Noé és az Özönvíz példája

19A Szent Szellem* által elment és beszélt azoknak a szellemeknek, akik a

börtönben voltak. 20Ezek azok, akik nem engedelmeskedtek Istennek Nóé

idejében. Pedig Isten türelmesen várt rájuk, amíg Nóé a Bárkát építette.

Kevesen, mindössze nyolcan mentek be a Bárkába. Csak ezek az emberek

menekültek meg az Özönvízből és a víz által. 21A mostani vízbe való

bemerítés* arra az Özönvízre és annak a nyolc embernek a megmenekülésére

emlékeztet. Ez a bemerítés most titeket ment meg, de nem azzal, hogy

testetekről a piszkot lemossa, hanem arra való, hogy Istentől tiszta szívet

kérjetek. Ez pedig azért lehetséges, mert Jézus Krisztus feltámadt a halálból, 22felment a Mennybe, és Isten jobb oldalán ül. Minden angyal, minden

hatalmasság és minden erő felett ő uralkodik.

A régi és az új élet

41Krisztus is szenvedett, amikor ebben a testben élt. Ezért erősítsétek meg

magatokat a Krisztuséhoz hasonló gondolkodással! Mert aki testi

szenvedést visel el, az eltávolodik a bűntől, 2hogy földi életének hátralevő

idejét ne emberi vágyak, hanem Isten akaratának teljesítésére szánja. 3Hiszen éppen elég időt pocsékoltatok már el olyan dolgokkal, amiket a hitetlen

emberek szeretnek csinálni. Szexuális bűnökben* éltetek, szenvedélyeiteket

követtétek, részegeskedtetek, vad mulatságokba jártatok, és utálatos

bálványokat* imádtatok. 4De most a hitetlenek csodálkozva nézik, hogy már

nem folytatjátok velük együtt ezt a romlott és vad életmódot, és emiatt

gonosz dolgokat mondanak rólatok. 5Egyszer azonban felelniük kell annak,

aki készen áll, hogy minden embert megítéljen: élőket és holtakat egyaránt.

6Mert az örömhírt* még azoknak is kihirdették, akik már régen meghaltak,

hogy a Szent Szellem* által élhessenek, ahogyan Isten is él. Ezeket a régi

embereket is meg fogja Isten ítélni annak megfelelően, amit életükben tettek, akárcsak a többieket.

Jól gazdálkodjatok Isten ajándékaival!

7Közeledik már az idő, amikor minden a csúcspontjára jut, és befejeződik!

Ennek megfelelően legyetek józanok, éberek és mértékletesek, hogy

imádkozni tudjatok! 8Az a legfontosabb, hogy ápoljátok és őrizzétek meg az

egymás iránti isteni szeretetet, mert ez a szeretet rengeteg bűnt eltakar.

9Legyetek vendégszeretők, és ne panaszkodjatok! 10Mindegyikőtök kapott

valamilyen szellemi ajándékot Istentől. Ezzel az ajándékkal szolgáljátok

egymást, mint hűséges szolgák, akik Isten sokféle kegyelmével jól gazdál-

kodnak. 11Aki beszél, Isten szavait mondja, aki pedig szolgál, azzal az erővel szolgáljon, amit Isten ad, hogy ezáltal mindig Istené legyen a dicsőség Jézus Krisztus által. Mert övé a dicsőség és a hatalom örökké. Ámen*!

A szenvedés és az ítélet

12Kedves barátaim, ne érjenek benneteket meglepetésként ezek a mostani

szenvedések! Ezeknek az a célja, hogy kipróbálják a hiteteket. Ne

gondoljátok, hogy valami szokatlan dolog történik veletek! 13Inkább

örüljetek, hogy részt vehettek Krisztus szenvedéseiben. Így azután teljes

szívvel örülhettek akkor is, amikor dicsősége megjelenik. 14Ha az emberek

1 PÉTER 4:15–5:11

380

azért bántanak benneteket, mert Krisztust követitek, akkor boldogok és

áldottak vagytok, mert Isten Szelleme*, a Dicsőség Szelleme megnyugszik

rajtatok. 15Közületek senki se szenvedjen amiatt, hogy gyilkos, tolvaj,

bűnöző, vagy akár más dolgába avatkozik. 16De ha azért szenved, mert

keresztény, akkor ne szégyellje, hanem adjon hálát Istennek, hogy a Krisztus

nevét viseli! 17Mert itt az ideje, hogy az Isten családján kezdve elinduljon az ítélet. Ha pedig velünk kezdődik, mi lesz a vége azok számára, akik nem engedelmeskednek az Istentől jövő örömhírnek*? 18Ha „nehéz az igaznak meg-

menekülni”,* mi lesz az istentelenek és a bűnösök sorsa? 19Ezért akik jót

cselekedve és Isten akarata szerint szenvednek, bízzák rá magukat hűséges

Teremtőjükre!

A vezetők és Isten népe

51Most pedig a köztetek lévő gyülekezeti* vezetőknek szeretnék

tanácsokat adni. Magam is ilyen vezető, és így a társatok is vagyok.

Láttam Krisztus szenvedéseit, és veletek együtt fogok részt venni a

dicsőségben, amely majd mindenki számára látható lesz. 2Kérlek benneteket,

legyetek olyanok, mint a jó pásztor: gondozzátok, védjétek és vezessétek a

rátok bízott emberek csoportját. Olyan ez a csoport, mintha Isten nyája*

lenne. Vigyázzatok rájuk, és törődjetek velük, de ne kényszerből, hanem

önként, mert ez Isten akarata. Boldogan és vidámsággal végezzétek ezt a

munkát, ne a pénz utáni kívánságtól hajtva! 3Ne zsarnokoskodjatok a rátok

bízott embereken, hanem mutassatok nekik példát! 4Azután, amikor a

Főpásztor (Jézus) majd megjelenik, dicsőséges koronát* kaptok, amely soha nem veszti el a szépségét.

5Fiatalok, ti is ugyanígy engedelmeskedjetek a gyülekezet* vezetőinek!

Mindannyian legyetek alázatosak egymás iránt, mert:

„Isten ellenáll a büszkéknek,

de az alázatosokkal kegyelemmel bánik.”

Péld 3:34

6Ezért alázzátok meg magatokat Isten hatalmas keze alatt, hogy amikor eljön

az ideje, ő meg felemeljen benneteket! 7Bízzátok rá minden gondotokat, mert

ő gondot visel rátok!

Legyetek józanok!

8Legyetek józanok, kiegyensúlyozottak, és vigyázzatok, mert ellenségetek,

a Sátán*, kerülget benneteket. Úgy járkál körbe-körbe, mint az éhes oroszlán: ordítva keresi a zsákmányát, akit megehetne. 9Szilárd hittel álljatok meg vele szemben! Hiszen tudjátok, hogy ehhez hasonló szenvedést állnak ki testvéreitek is mindenhol az egész világon.

10Igen, szenvedni fogtok egy kis ideig. De azután Isten maga fog helyreál-

lítani, megerősíteni, felépíteni, megalapozni benneteket. Meg fogja tenni,

mert ő a forrása minden kegyelemnek*, és arra hívott el benneteket, hogy

örökké tartó dicsőségében részesüljetek. Ez a dicsőség pedig Jézus

Krisztusban érhető el. 11Övé a hatalom mindörökké! Ámen*!

4:18 idézet: Péld 11:31. 5:2 Isten nyája Isten népe, akik valóban olyanok, mint a juhnyáj, amelyre a pásztornak gondot kell viselnie.

381

1 PÉTER 5:12–14

Üdvözletek

12Ezt a rövid levelet Szilvánusz segítségével írtam, aki hűséges testvérünk

Krisztusban. Azért írtam nektek, hogy bátorítsalak és megerősítselek

benneteket. Meg akarom mondani nektek, hogy ez az Istennek igazi

kegyelme*. Maradjatok is meg ebben szilárdan!

13Üdvözöl benneteket a Babilonban lévő gyülekezet,* amelyet Isten

ugyanúgy kiválasztott, mint benneteket. Üdvözletét küldi nektek Márk, aki

Krisztusban a fiam.

14Köszöntsétek egymást a szeretet csókjával!

Békesség legyen bennetek és közöttetek, akik Krisztusban vagytok!

5:13 a Babilonban lévő gyülekezet Szó szerint: „az, aki (nőnemű névmás) Babilonban van”.

382

Péter

második levele

11Simon Péter, Jézus Krisztus szolgája és apostola*, üdvözletemet küldöm

nektek, akik ugyanolyan értékes hitet kaptatok, mint mi. Ezt a hitet azért

kaptuk, mert Istenünk és Megmentőnk, Jézus Krisztus igazságos.

2Mind több és több kegyelem* és békesség töltsön be titeket azáltal, hogy

Istent és Jézust, a mi Urunkat személyesen és egyre mélyebben megismeritek.

Isten mindent megadott nekünk

3Az ő isteni hatalma mindennel megajándékozott bennünket, ami az

élethez és Isten szolgálatához szükséges. Úgy kapjuk meg ezeket, hogy egyre

jobban és jobban megismerjük őt, aki a saját dicsőségével és csodálatos

tetteivel hívott el bennünket. 4Ezek által igen nagy és értékes áldásokkal

ajándékozott meg bennünket, ahogyan megígérte. Ezeket az áldásokat pedig

azért adta, hogy saját isteni természetének részesei lehessünk, és a világban lévő romlottságtól elmenekülhessünk. A romlottság gyökere az olyan

kívánság, amely gonosz dolgokra irányul.

5Mivel ilyen nagy áldásokat kaptatok, teljes erővel törekedjetek arra, hogy a hitetek mellett fejlődjön ki bennetek a jóság, tudás, 6mértéktartás, türelem, 7istenfélő magatartás, a testvéreitek iránti kedvesség, és az isteni szeretet is.

8Ha mindezek a tulajdonságok megvannak, és egyre erősödnek bennetek,

akkor segíteni fognak abban, hogy eredményesek és hatékonyak legyetek.

Ugyanakkor elvezetnek benneteket Urunk, Jézus Krisztus teljes megismerésé-

re is. 9Akiből viszont hiányoznak ezek a tulajdonságok, az olyan, mintha vak

lenne, vagy rövidlátó, mert elfelejtette, hogy régi bűneit Isten megbocsátotta.

10Ezért, testvéreim, még inkább törekedjetek arra, hogy megerősítsétek:

Isten elhívott és kiválasztott benneteket. Mert ha ezt teszitek, nem fogtok

megbotlani, vagy elesni soha, 11és nagyszerű fogadtatásban lesz részetek

Urunk és Megmentőnk, Jézus Krisztus örökké tartó Királyságában.

12Ti ugyan jól tudjátok ezeket a dolgokat, és kitartóan ragaszkodtok az

igazsághoz, amelyet elfogadtatok, mégis, segíteni akarok nektek, hogy soha

ne felejtsétek el ezeket. 13Igen, helyesnek tartom, hogy amíg ebben a földi

testben élek, emlékeztesselek benneteket. 14Ugyanis tudom, hogy nem

sokára el kell hagynom ezt a világot, amint azt Urunk, Jézus Krisztus kijelentette nekem. 15Ezért minden igyekezetemmel azon leszek, hogy segítsek

nektek emlékezni ezekre a dolgokra, még akkor is, amikor már elköltöztem.

Láttuk Krisztus dicsőségét

16Beszéltünk nektek arról, hogy Urunk, Jézus Krisztus teljes hatalommal

fog visszajönni. De nem ravaszul kitalált történeteket meséltünk el nektek.

383

2 PÉTER 1:17–2:10

Nem! Mi a saját szemünkkel láttuk Jézus fenséges nagyságát! 17–18Hiszen mi

ott voltunk Jézussal együtt a szent hegyen*, amikor az Atya-Istentől

dicsőséget és megtiszteltetést kapott. Ugyanis, a Felséges Dicsőség (az Atya-Isten) hangja így szólt hozzá: „Ez az én Fiam, akit nagyon szeretek. Őbenne gyönyörködöm.” Mi valóban hallottuk ezt a Mennyből jövő hangot!

Figyeljetek a prófétai szóra!

19Ezért teljesen megbízhatónak tartjuk a próféták* üzenetét. Ti is jól

teszitek, ha hallgattok a prófétákra, mert az ő szavuk olyan, mint a fény a

sötétségben. Figyeljetek is rá, amíg eljön a hajnal, és a hajnalcsillag felkel a szívetekben! 20Mindenekelőtt meg kell értenetek, hogy az Írásban* található

próféciák közül egyik sem származott a próféta saját gondolataiból. 21Mert

soha egyetlen prófécia sem született emberek akaratából, hanem úgy, hogy

bizonyos embereket a Szent Szellem* indított, és arra biztatott, hogy

beszéljenek. Így valójában Isten szólt általuk.

Óvakodjatok a hamis tanítóktól!

21Voltak azonban hamis próféták*is az Isten népe között. Ez ma is így van.

Ugyanígy, közöttetek is lesznek hamis tanítók. Ezek észrevétlenül

ártalmas és hamis tanításokat csempésznek közétek, amivel sok kárt

okoznak. Úgy tanítanak, hogy nehéz észrevenni, milyen téves a felfogásuk.

Egészen addig elmennek, hogy megtagadják a Mestert (Jézust), aki pedig

megmentette őket. Ezzel hirtelen és gyors pusztulást hoznak magukra.

2Sokan követik majd őket ezekben a gonosz dolgokban. Mások pedig

miattuk fognak sok rosszat mondani az igazság útjáról. 3Ezek a hamis

tanítók mindenféle hazugságot kitalálnak, hogy kihasználjanak benneteket,

mert csak a pénzetek kell nekik. Azonban Isten már régóta ítéletet hirdetett

felettük, és biztos pusztulás vár rájuk.

4Amikor az angyalok követtek el bűnt, Isten nem hagyta őket sem büntetés

nélkül. Az alvilág sötét mélyére zárva őrzik őket az ítélet napjáig. 5Isten

megbüntette azokat a régi embereket is, akik gonoszak voltak: az Özönvízzel

pusztította el őket. Csak Nóét mentette meg, aki figyelmeztette a többieket

Isten igazságos ítéletére. Igen, az Özönvízből csak Nóé menekült meg hét

másik emberrel együtt.

6Hasonlóképpen pusztulásra ítélte Isten Sodomát* és Gomorát*, azokat a

gonosz városokat. Úgy megégette őket, hogy csak hamu maradt belőlük.

Példájuk figyelmeztetésül szolgál az istentelen embereknek, hogy lássák, mi

vár rájuk. 7–8Ugyanakkor Isten kimentette Sodomából Lótot, akit elfogadott.

Lót jó ember volt, és szenvedett a körülötte élő istentelen emberek

gonoszsága miatt. Nap mint nap látta és hallotta, milyen gonosz dolgokat

csinálnak a többiek, és ez gyötörte az igaz lelkét.

9Mindebből láthatjátok, hogy az Úr ki tudja menteni a megpróbáltatások-

ból azokat, akik őt szolgálják. Ugyanakkor fogva tartja a gonoszokat az Ítélet Napjáig, amikor majd megkapják a büntetésüket. 10Ez a büntetés különösen

azokra vonatkozik, akik bűnös emberi természetük romlott kívánságai

szerint élnek, meg azokra, akik semmibe veszik Isten fennhatóságát.

1:17–18 szent hegyen Lásd Mt 17:1–9.

2 PÉTER 2:11–22

384

Ezek a hamis tanítók vakmerők, elbizakodottak, és a saját fejük után

mennek. Még attól sem riadnak vissza, hogy dicsőséges lényekről*

gonoszul és káromkodva beszéljenek. 11Az angyalok nem mondanak

azokra a lényekre rossz dolgokat, sem nem vádolják őket az Úr előtt.

Pedig az angyalok erősebbek és hatalmasabbak náluk! 12Ezek a hamis

tanítók viszont gonosz dolgokat mondanak azokról, amiket nem is

i s m e r n e k . Ú g y v i s e l k e d n e k , m i n t é r t e l m e t l e n v a d á l l a t o k , a k i k gondolkodás nélkül követik ösztöneiket, és csak arra valók, hogy

megfogják és levágják őket. Igen, ezek a hamis tanítók is hasonló módon

fognak elpusztulni.

13Most sok ember szenved miattuk, de egyszer majd ők is szenvedni

fognak! Ez lesz a büntetésük mindazért, amit tettek. Élvezik, ha mindenki

szeme láttára gonoszságot követhetnek el. Olyanok, mint a piszkos folt a

ruhán!

Szégyent hoznak rátok, amikor együtt esztek velük. 14Ha ránéznek egy

asszonyra, máris megkívánják, és azon jár az eszük, hogyan követhetnének

el házasságtörést* vele. Folytonosan vétkeznek ilyen módon. A bizonytalan-

kodó embereket bűnre csábítják. Szívüket hozzászoktatták a kapzsisághoz,

és átok ül rajtuk.

15Ezek a hamis tanítók letértek a jó útról, és eltévedtek. Úgy jártak, mint

Bálám* próféta*, aki Bozor* fia volt. Szerette volna megkapni a pénzt, amit a gonoszságáért ígértek. 16De egy szamár mondta meg neki, hogy amit tesz,

ellenkezik Isten törvényével. Igen, valóban egy közönséges, teherhordó

szamár szólt hozzá, emberi szóval! Pedig egy szamár általában nem tud

beszélni, így azonban mégis megakadályozta, hogy a próféta ostobaságot

csináljon.

17Ezek a hamis tanítók olyanok, mint a kiszáradt források, és mint a

felhők, amiket a vihar kerget. A legsűrűbb sötétség vár rájuk. 18Olyan

dolgokkal dicsekednek, amiknek semmi értelme sincs. Rossz útra vezetik az

embereket: főleg azokat, akik csak nem régen távolodtak el a bűnben élőktől.

A hamis tanítók ezt azzal érik el, hogy kihasználják az emberek gonosz

kívánságait. 19Szabadságot ígérnek nekik, pedig ők maguk is a romlottság

rabszolgái. Ugyanis az ember annak a szolgája, aki őt legyőzte.

20Ezek az emberek egyszer már megismerték Urunkat és Megmentőnket,

Jézus Krisztust, és így kimenekültek a világ romlott dolgaiból. De ha ezek

után megint belekeverednek ugyanazokba a gonosz dolgokba, és megint a

régi bűnök uralkodnak rajtuk, akkor még mélyebbre süllyednek, mint

ahonnan indultak. 21Bizony, az ilyen embernek jobb lett volna, ha

egyáltalán meg sem ismerte volna az igazság útját! Valóban, jobb lett volna,

mint megismerni az igaz utat és azután elfordulni a szent tanítástól,

amelyet kaptak. 22Az ilyen emberekre ráillik a mondás: „A kutya

visszamegy ahhoz, amit kihányt”, és „a megfürdetett disznó újra a sárban

hempereg.”*

2:10 dicsőséges lények Szó szerint: „dicsőségek”. Valószínűleg angyali lényekről van szó, feltehetőleg gonosz angyalokról. 2:15 Bozor Néhány görög kéziratban a „Beór” név szerepel.

2:22 idézet: Péld 26:11.

385

2 PÉTER 3:1–16

Az Úr Napja közel van!

31Szeretteim, ez már a második levem, amit nektek írok. Mindkettőt azért

írtam, hogy emlékeztesselek titeket ezekre a dolgokra. Ezzel a helyes gon-

dolkodásotokat akarom felébreszteni. 2Emlékezzetek arra, amit régen a szent

próféták* mondtak! Jusson eszetekbe Urunk és Megváltónk parancsa, amit

apostolaitok* mondtak nektek. 3Mindenekelőtt értsétek meg, hogy az utolsó

napokban lesznek olyan emberek, akik csúfolódnak, és csak a saját

kívánságukat követik. 4Ezek azt mondják: „Jézus megígérte, hogy vissza fog

jönni, igaz? De hol van? Mióta őseink meghaltak, minden ugyanúgy

történik, mint a világ teremtésétől kezdve.” 5Mivel szándékosan nem

akarnak emlékezni, ezért el van takarva előlük, hogy az egek már régóta

léteztek, és a Földet a vízből és a víz által formálta ki Isten — mindezt pedig a szava által tette. 6Azután azt a régi világot vízzel árasztotta és pusztította el. 7A mostani egeket és Földet pedig ugyanez a isteni szó őrzi meg addig,

amíg egy napon tűz fogja elpusztítani. Ez ugyanazon a napon fog

megtörténni, amikor az istentelen embereket Isten megítéli és elpusztítja.

8Csak azt az egyet ne felejtsétek el, szeretett testvéreim, hogy az Úrnál egy nap annyi, mint ezer év, és ezer év, mint egy nap.* 9Az Úr nem késik el

ígérete teljesítésével, bár vannak, akik ezt gondolják róla. Nem késik, hanem türelmesen vár ránk. Azért vár, mert nem akarja, hogy akár csak egyetlen

ember is elvesszen. Ellenkezőleg, azt akarja, hogy mindenki megváltoztassa

gondolkozását és életét.

10Bizony, eljön az Úr Napja! Úgy fog megérkezni, mint a tolvaj. Akkor az

egek recsegve-ropogva elmúlnak*, az égitestek pedig elégnek és elpusztul-

nak. Tűzben ég majd el a Föld, és minden, ami rajta van. 11Ha pedig

mindezek így elpusztulnak, gondoljátok meg, hogyan éljetek! Szánjátok oda

magatokat Istennek, és őt szolgáljátok!

Új Ég és Új Föld

12Várva várjátok, sőt siettessétek Isten Napjának eljövetelét! Azon a Napon

lángokban pusztulnak el az egek, és az égitestek szétolvadnak a hőségben.

13Isten ígérete szerint azonban Új Eget és Új Földet várunk, ahol jóság,

békesség és igazság fog uralkodni.

14Szeretett testvéreim, mivel vágyva várjátok ezeket, minden erőtökkel

azon igyekezzetek, hogy tisztán, bűntelenül és békességben találjon

benneteket az Úr!

Pál leveleiről

15Urunk türelmesen vár még — értsétek meg, hogy ez sokak számára a

megmenekülés lehetőségét jelenti! Ugyanerről írt nektek szeretett testvérünk, Pál is, Istentől kapott bölcsességgel. 16Ő minden levelében szokott írni ezekről a dolgokról. A leveleiben néha előfordulnak nehezen érthető dogok. Akadnak

olyan tanulatlan és bizonytalan emberek, akik ezeket félremagyarázzák és

kiforgatják. De nem csak Pál leveleit, hanem az Írások* egyéb részeit is

kiforgatják az eredeti értelmükből, és ezzel a saját pusztulásukat okozzák.

3:8 „ezer év, mint egy nap” Lásd Zsolt 90:4. 3:10 elmúlnak Néhány görög kézirat szerint: „elégnek”

vagy „eltűnnek”.

2 PÉTER 3:17–18

386

Befejezés

17De ti, szeretett testvéreim, mindezeket már előre tudjátok. Vigyázzatok

tehát, hogy titeket ne tudjanak félrevezetni ezek a gonosz emberek, és szilárd meggyőződéseteket ne tudják megingatni! 18Inkább erősödjetek meg Jézus

Krisztus kegyelmében*! Ő a mi Urunk és Megmentőnk — igyekezzetek minél

mélyebben megismerni őt! Övé legyen a dicsőség most és örökké! Ámen!

387

János

első levele

11Arról írunk nektek, ami kezdettől fogva volt. Arról,

akit mi magunk hallottunk, és

saját szemünkkel láttunk,

akit egészen közelről figyeltünk,

sőt, meg is érintettünk a kezünkkel.

Ő az Isten élő és életet adó beszéde* (Jézus Krisztus). 2Ő az Élet, aki nyilvánvaló módon megjelent. Mi magunk is láttuk, és bizonyítjuk, hogy ez

igaz. Igen, róla beszélünk, az Örök Életről. Ő mindig az Atya-Istennél volt,

most azonban látható módon megjelent nekünk. 3Láttuk és hallottuk őt, és

most nektek is elmondjuk ezeket, mert azt akarjuk, hogy ti is közösségben*

legyetek velünk. Ez pedig azt jelenti, hogy mi mindannyian az Atyával és az

ő Fiával, Jézus Krisztussal vagyunk közösségben. 4Azért írunk most nektek

erről, hogy a mi örömünk* teljes legyen.

Jézus vére megtisztít minden bűntől

5Az üzenet, amelyet Jézus Krisztustól hallottunk, és amelyet most nektek

kihirdetünk, így szól: Isten világosság*, és benne nincs semmi sötétség*.

6Ezért, ha azt mondjuk, hogy közösségben vagyunk Istennel, közben pedig

továbbra is a sötétségben élünk, akkor hazudunk, és nem követjük az

igazságot. 7De ha valóban abban a világosságban élünk, amelyben maga

Isten is él, akkor mi, akik hiszünk, közösségben vagyunk egymással. Akkor

Jézusnak, Isten Fiának vére (halála) megtisztít, és tisztán tart bennünket minden bűntől.

8Ha nem akarjuk elismerni, hogy bűnösök vagyunk, akkor magunkat

csapjuk be, és nincs bennünk az igazság. 9De ha elismerjük bűneinket, akkor

megtapasztaljuk, hogy Isten hűséges és igazságos: megbocsátja bűneinket, és

teljesen megtisztít minden gonoszságtól. 10Ha azt mondjuk, hogy nem

követtünk el semmi bűnt, akkor valójában azt állítjuk, hogy Isten hazudik.

Akkor Isten üzenetének nincs helye a szívünkben.

1:1 beszéde A görög kéziratokban: „logosz”. Jelentése: valamilyen fajta kommunikáció. Itt Jézus Krisztust jelenti, akin keresztül Isten saját magát megismertette az emberekkel. 1:3 közösség Egy -

mást szerető személyek közötti kapcsolat. Akik közösségben vannak, megosztják egymással, amijük csak van: tulajdonukat, szeretetüket, örömüket, szomorúságukat, hitüket és minden mást is. A 6.

és 7. versben is. 1:4 a mi örömünk Néhány görög kéziratban „a ti örömötök” szerepel. 1:5 vilá-

gosság Itt Isten természetét fejezi ki, hogy ő milyen jó és igazságos.

1 JÁNOS 2:1–16

388

Jézus a mi pártfogónk

21Kedves gyermekeim, azért írtam ezt nektek, hogy ne vétkezzetek. De ha

valaki mégis bűnt követ el, van aki segít nekünk, és szót emel az

érdekünkben az Atya-Istennél: az igazságos Jézus Krisztus! 2Ő maga volt az

áldozat a bűneinkért. De nemcsak a mi bűneinkért, hanem minden ember

összes bűnéért is.

3Ha engedelmeskedünk annak, amit Isten mondott nekünk, akkor biztosak

lehetünk benne, hogy valóban megismertük őt. 4Aki azt mondja: „ismerem

Istent”, de nem engedelmeskedik Isten szavának, az hazudik, és az

igazságnak nincs helye a szívében. 5Aki viszont engedelmeskedik Isten

beszédének, abban az emberben Isten szeretete elérte a célját. 6Aki azt

mondja, hogy ő Istenben él, annak úgy kell élnie, ahogyan Jézus élt.

Isten régi-új parancsa

7Kedves testvéreim, amit nektek írok, az egyáltalán nem új dolog, hanem

ugyanaz a régi parancs, amit még kezdetben kaptatok. Ez az a tanítás, amit

már hallottatok. 8Mégis, újra mondom nektek, mintha új parancs lenne. Ez az

igazság, amely megmutatkozott Jézus életében, és érvényes a ti életetekben

is. Igen, mert a sötétség* múlik, és már ragyog az igazi világosság.

9Aki azt mondja, hogy a világosságban* él, mégis gyűlöli a testvérét, az

valójában még mindig a sötétségben* van. 10Aki Isten szeretetével szereti a

testvérét, az megmarad a világosságban, és semmi nincs benne, ami miatt

rosszat tenne. 11De aki gyűlöli testvérét, az a sötétségben van. A sötétségben él, és nem tudja, hová megy, mert a sötétség megvakította.

12

Azért írok nektek, kedves gyermekeim,

mert Jézus Krisztusért Isten megbocsátotta a bűneiteket.

13

Azért írok nektek, apák,

mert ti már megismertétek azt, aki öröktől fogva él.

Azért írok, fiatalok,

mert legyőztétek a Gonoszt.

14

Azért írok nektek, gyermekek,

mert már megismertétek az Atya-Istent,

azért írok nektek, apák,

mert megismertétek azt, aki kezdettől fogva él.

Azért írok nektek, fiatalok,

mert erősek vagytok,

Isten beszéde bennetek él, és legyőztétek a Gonoszt.

Ne szeressétek ezt a világot!

15Ne szeressétek ezt a világot, se a világ dolgait! Aki ezt a világot szereti, az nem szereti az Atya-Istent. 16Ezek azok a gonosz dolgok, amik a

világban vannak:

olyan dolgokat kívánunk, amik bűnös természetünknek tetszenek,

megkívánjuk azokat a bűnös dolgokat, amiket megláttunk,

büszkék vagyunk arra, amink van.

2:9 világosság Itt Isten természetét fejezi ki, hogy ő milyen jó és igazságos.

389

1 JÁNOS 2:17–3:2

Mindezek nem az Atya-Istentől, hanem a világból származnak. 17Ez a

mostani világ elmúlik, és vele együtt az is, amit a hitetlen emberek kívánnak.

De aki Isten akaratát és terveit viszi véghez, az örökké él.

Isten ajándéka és Krisztus ellenségei

18Gyermekeim, az utolsó óra elérkezett. Ahogyan már hallottatok róla, a

Krisztus Ellensége el fog jönni. Valóban, Krisztusnak sok ellensége már itt is van. Ebből is láthatjuk, hogy csakugyan az utolsó órában élünk.

19Krisztusnak ezek az ellenségei egy ideig közöttünk voltak, azután

elhagytak bennünket. De valójában soha nem tartoztak közénk. Hiszen ha

igazán közénk tartoztak volna, itt is maradtak volna. Ők azonban elmentek,

s ebből látszik, hogy valójában sohasem tartoztak közénk.

20Ti viszont mindannyian kaptatok Istentől* egy különleges ajándékot*,

ezért ismeritek az igazságot. 21Nem azért írtam nektek ezeket, mintha nem

ismernétek az igazságot, hanem éppen azért, mert ismeritek. Azért írtam,

mert tudjátok, hogy az igazságból nem származik hazugság.

22Mi a legnagyobb hazugság? Ha valaki azt mondja, hogy Jézus nem a

Krisztus. Aki ezt mondja, az Krisztus ellensége, mert nem akarja elismerni az Atya-Isten, és a Fiú hatalmát. 23Mert aki nem hisz a Fiúban, az nem ismeri az Atya-Istent sem. Aki azonban elismeri a Fiú hatalmát, az elismeri az Atya-Istent is.

24Kövessétek továbbra is azt a tanítást, amit kezdettől fogva hallottatok!

Ha ez bennetek marad, akkor ti is közösségben* maradtok a Fiúval és az

Atya-Istennel. 25Mert ez az, amit nekünk megígért: az örök élet.

26Mindezt azért írom nektek, mert vannak, akik megpróbálnak rossz útra

vezetni és becsapni benneteket. 27Ti azonban kaptatok Krisztustól egy

különleges ajándékot, amely megmarad bennetek, ezért nincs rá

szükségetek, hogy az emberek tanítsanak titeket. Az ő ajándéka megtanít

benneteket mindenre, és amit mond, az mind igaz! Nincs benne semmi

hazugság. Tehát ahogy ő tanított benneteket, úgy éljetek Krisztusban

továbbra is. 28Drága gyermekeim, éljetek továbbra is Krisztusban! Ha

megmaradunk benne, akkor nem kell félnünk majd azon a napon sem,

amikor visszajön. Bízhatunk benne, hogy nem fogunk szégyent vallani

előtte. 29Tudjuk, hogy Krisztus igazságos. Ugyanígy biztosak lehettek benne,

hogy mindazok, akik igazságosan élnek, Isten gyermekei.

Isten gyermekei vagyunk

31Gondoljátok csak meg, az Atya-Isten annyira szeret minket, hogy Isten

gyermekeinek neveznek bennünket! De nemcsak így hívnak, valóban

azok is vagyunk! A hitetlen emberek nem értik meg, hogy mi Isten

gyermekei vagyunk, mert nem ismerték meg Istent. 2Kedveseim, igaz, hogy

most Isten gyermekei vagyunk, de még nem tudjuk, mi lesz majd belőlünk

később. Csak azt tudjuk, hogy amikor Krisztus visszajön, akkor már olyanok

2:20 Istentől Szó szerint: „Attól, aki szent”. Jelentheti az Atya-Istent, vagy Jézus Krisztust.

2:20 ajándékot Szó szerint: „felkenetést”, vagy: „szent olajat”. Itt a Szent Szellemet jelenti, aki az igazságra tanít. A 27. versben is. 2:24 közösség Egymást szerető személyek közötti kapcsolat.

Akik közösségben vannak, megosztják egymással, amijük csak van: tulajdonukat, szeretetüket, örö-

müket, szomorúságukat, hitüket és minden mást is.

1 JÁNOS 3:3–22

390

leszünk, mint ő. Hiszen meg fogjuk látni őt, amint van! 3Mindenki, aki

reménykedik abban, hogy meglátja őt, tisztán tartja magát a bűntől, ahogyan

Krisztus maga is tiszta.

4Aki bűnt követ el, az Isten törvénye ellen vétkezik. Mert a bűn nem más,

mint az Isten törvényével szembeni engedetlenség. 5Tudjátok, hogy Krisztus

azért lett emberré, hogy a bűnt félretegye az útból, és őbenne egyáltalán

nincs bűn. 6Aki Jézus Krisztusban él, és benne is marad, az nem fog továbbra

is bűnben élni. Ha valaki folyamatosan bűnben él, az valójában nem is látta

meg Jézust, sem nem ismerte meg őt igazán.

7Kedves gyermekeim, nehogy valaki becsapjon benneteket! Aki Istennek

tetsző életet él, az az ember maga is igazságos és jó, amint Krisztus is

igazságos és jó. 8De aki bűnben él, a Sátánhoz* tartozik. A Sátán ugyanis

kezdettől fogva állandóan vétkezik. Isten Fia azonban éppen azért jött a

Földre, hogy lerombolja és megsemmisítse mindazt, amit a Sátán épít.

9Aki Isten gyermeke lett, az nem marad továbbra is a bűnben. Miért? Mert

új életet kapott Istentől, amely állandóan benne marad.* Isten gyermeke

viszont nem maradhat a bűnben, hiszen az ilyen ember Istentől született.

10Az, hogy ki az Isten gyermeke, és ki tartozik a Sátánhoz*, ebből látszik

meg: aki nem Istennek tetsző életet él, az nem Isten gyermeke. Ugyanígy, aki

nem szereti a testvérét, az sem Isten gyermeke.

Szeretnünk kell egymást

11Hiszen a régi parancs — amit jól ismertek — az, hogy szeretnünk kell

egymást Isten szeretetével. 12Ne legyünk olyanok, mint Kain*, aki a

Gonoszhoz tartozott, és meggyilkolta testvérét. Miért ölte meg? Mert Kain

gonosz dolgokat, a testvére pedig Istennek tetsző dolgokat tett.

13Testvéreim, ne csodálkozzatok, ha a hitetlen emberek gyűlölnek

benneteket! 14Mi átmentünk a halálból az életre. Honnan tudjuk ezt? Onnan,

hogy Isten szeretetével szeretjük a testvéreinket. Aki nem szereti a testvérét, azon még mindig a halál uralkodik. 15Aki pedig gyűlöli a testvérét, az

valójában gyilkos*. De jól tudjátok, hogy egyetlen gyilkosnak sem lehet örök

élete. 16Abból értettük meg, hogy valójában mit jelent az Isten irántunk való szeretete, hogy Krisztus a saját életét adta értünk. Ezért mi is kötelesek

vagyunk odaadni életünket a testvéreinkért. 17Gondoljátok meg például, hogy

van egy gazdag hívő*, akinek mindene megvan. Látja a testvérét, aki szegény,

mégsem segít rajta. Mit gondoltok, Isten szeretete megmaradhat abban a

gazdag testvérben? Bizony, nem! 18Kedves gyermekeim, ne csak szavakkal

szeressük egymást! Az isteni szeretet abban mutatkozik meg, amit teszünk.

19–20Így lehetünk benne biztosak, hogy az igazsághoz tartozunk! Így nyug-

tathatjuk meg a szívünket Isten előtt, akkor is, amikor vádol bennünket a lelkiismeretünk. Hiszen Isten sokkal hatalmasabb, mint a lelkiismeretünk, és

mindent jól lát.

21Kedveseim, ha a szívünk nem vádol bennünket, akkor bizalommal

mehetünk Istenhez. 22Ő pedig megadja, amit kérünk, akármi legyen is az,

3:9 új élet … marad Szó szerint: „Isten magja marad benne”. 3:15 gyilkos Aki gyűlöl valakit, abban ugyanaz az indulat dolgozik, mint abban, aki meg akar ölni valakit. Ezért a kettő szorosan összefügg. Jézus tanított erről a bűnről. Lásd Mt 5:21–26.

391

1 JÁNOS 3:23–4:17

mert engedelmeskedünk a parancsainak, és azt tesszük, amit ő szeret. 23Isten

pedig azt parancsolja, hogy Fiában, Jézus Krisztusban higgyünk, és

szeressük egymást. Ezt parancsolta nekünk maga Jézus is, amikor velünk

volt. 24Aki engedelmeskedik Isten parancsainak, az Istenben él, és az Isten is él őbenne. Honnan tudjuk, hogy Isten bennünk él? Onnan, hogy a saját

Szellemét* adta nekünk!

Óvakodjatok a hamis prófétáktól!

41Kedves gyermekeim, ne higgyetek akármelyik szellemnek. Előbb

gondosan vizsgáljátok meg őket, hogy valóban Istentől jöttek-e! Azért

mondom ezt, mert sok hamis próféta* jön-megy szerte a világon. 2Így

tudjátok eldönteni, hogy egy szellem Istentől jött-e: ha elismeri, és ő is azt mondja, hogy Jézus a Krisztus, aki emberi testben jelent meg a Földön —

akkor az a szellem Istentől jött. 3De ha ezt nem ismeri el, és nem akarja

kimondani, akkor nem Istentől jött. Ez a Krisztus Ellenségének szelleme,

akiről hallottátok, hogy el fog jönni a világra, és már itt is van.

4Ti azonban, gyermekeim, Istenhez tartoztok, ezért legyőztétek őket, mert

aki bennetek él, hatalmasabb, mint az, aki a világban van. 5Azok a világhoz

tartoznak, és amit mondanak, azt is a világból veszik, ezért hallgat rájuk a

világ. 6Ezzel szemben, mi Istenhez tartozunk, és aki Istent ismeri, hallgat

ránk. Aki pedig nem Istenhez tartozik, az nem fogadja el, amit mondunk. Így

tudjuk megkülönböztetni az igazság Szellemét* attól a szellemtől, amely

félrevezeti és becsapja az embereket.

Isten maga a szeretet

7Kedveseim, Isten szeretetével kell szeretnünk egymást, mert ez a

szeretet Istentől származik. Aki így szeret, az mind Istentől született, és

ismeri Istent. 8Aki nem szeret, az nem ismerte meg Istent, mert Isten maga

a szeretet. 9Isten pedig úgy mutatta meg nekünk, mennyire szeret

bennünket, hogy elküldte a Földre egyetlen Fiát! Azért küldte, hogy rajta

keresztül örök életet kapjunk. 10Ez az isteni szeretet! Nem az, ahogy mi

szeretjük Istent, hanem ahogy ő szeret bennünket. Ezt pedig azzal mutatta

meg, hogy a saját Fiát küldte a Földre, hogy általa félretolja az útból

bűneinket.

11Kedveseim, ha Isten így szeretett bennünket, akkor nekünk is ezzel az

isteni szeretettel kell szeretnünk egymást. 12Istent még soha senki nem látta.

De ha isteni szeretettel szeretjük egymást, Isten bennünk él, és ez a szeretet kiteljesedik bennünk.

13Tudjuk, hogy Istenben élünk, és Isten bennünk él. Honnan tudjuk?

Abból, hogy a saját Szelleméből* adott nekünk. 14Az Atya-Isten elküldte Fiát

a Földre, hogy az egész emberiséget megmentse. Ezt a saját szemünkkel

láttuk, és bizonyítjuk, hogy így igaz. 15Aki elismeri, és az emberek előtt

kimondja: „hiszem, hogy Jézus az Isten Fia” — abban Isten benne él, és ő is

Istenben él. 16Így ismerjük és tapasztaljuk meg Isten irántunk való szeretetét, és így bízunk ebben a szeretetben.

Mert Isten maga a szeretet. Aki ebben az isteni szeretetben éli az életét, az valójában Istenben él, és Isten is él őbenne. 17Így növekszik bennünk Isten

szeretete, amíg teljessé nem lesz. Ezért hát nem kell félnünk az Ítélet

1 JÁNOS 4:18–5:17

392

Napjától, hiszen mi is ugyanúgy vagyunk ebben a világban, ahogyan ő.*

18Ahol Isten szeretete uralkodik, ott nem marad hely a félelem számára. Sőt,

amikor ez a szeretet egészen kiteljesedik, minden félelmet kiszorít belőlünk.

Ha valaki fél, igazában attól fél, hogy Isten meg fogja büntetni. Az ilyen

ember azért fél, mert Isten szeretete még nem töltötte be teljesen.

19Isten előbb szeretett bennünket, ezért tudunk mi is másokat szeretni

Isten szeretetével. 20Aki azt mondja: „Szeretem Istent”, a testvérét viszont

gyűlöli, az hazudik. Hiszen hogyan szerethetné Istent, akit soha nem látott,

ha nem szereti a testvérét, akit lát? 21Mert Krisztus azt parancsolta, hogy aki Istent szereti, az szeresse a testvérét is Isten szeretetével.

Hitünk legyőzi a világot

51Aki valóban hiszi, hogy Jézus a Krisztus, az Istentől született. Aki az

Atya-Istent szereti, az természetesen szereti az Isten gyermekeit is.

2Hogyan lehetünk biztosak benne, hogy valóban isteni módon szeretjük az ő

gyermekeit? Úgy, hogy valóban szeretjük Istent, és engedelmeskedünk a pa-

rancsainak! 3Mert Istent szeretni annyit jelent, mint engedelmeskedni neki.

Ez pedig egyáltalán nem nehéz! 4Hiszen aki Istentől származik, az legyőzi a

világot. Ami pedig a világot legyőzte, az a hitünk. 5Mert ugyan ki más

győzhetné le a világot, mint az, aki hiszi, hogy Jézus az Isten Fia?

Az örök élet a Fiúban van

6Ő az a Jézus Krisztus, aki vízzel* és vérrel* jött. Tehát nemcsak vízzel, hanem vízzel és vérrel. A Szent Szellem bizonyítja, hogy ez igaz, mert a Szent Szellem az igazság. 7Ez a három, aki bizonyítja az igazságot: 8a Szent Szellem*, a víz és a vér. Ez a három ugyanazt mondja. 9Amikor az emberek mondanak valamit,

elfogadjuk, hogy igaz, és elhisszük, amit mondanak. Akkor mennyivel megbíz-

hatóbb, amit Isten maga mond! Hiszen ő az igazságot mondja a saját Fiáról.

10Aki hisz az Isten Fiában, abban ott él ez az igazság. De aki nem hiszi el, amit Isten mondott, az hazugnak tekinti őt. Miért? Mert nem hitte el Istennek, amit a Fiáról mondott. 11Ez pedig a következő: Isten örök életet adott nekünk — és ez az élet Isten Fiában van. 12Ebből következik, hogy akiben él a Fiú, annak örök élete van. De akiben nem él az Isten Fia, annak nincs örök élete.

Imádkozz a testvéredért

13Ezeket nektek írom, akik már hisztek Isten Fiának nevében. Azért írom,

hogy egészen biztosak legyetek benne: nektek már most örök életetek van!

14Ezért teljes bizalommal fordulhatunk Istenhez: ha az ő akarata szerint

kérünk valamit, biztos, hogy meghallgat bennünket! 15Ha pedig biztosak

vagyunk benne, hogy meghallgat, bármit is kérünk tőle, akkor azt is tudjuk,

hogy amit kértünk, azt meg is adta.

16Ha valaki látja, hogy testvére vétkezett, de nem halálos bűnt követett el,

imádkozzon érte! Kérése szerint Isten életet fog adni annak, aki vétkezett.

Van halálos bűn is, arra nem vonatkozik, hogy imádkozzatok azért, aki ilyet

elkövet. 17Minden, ami rossz, az bűn, de nem mindegyik bűn vezet a halálba.

4:17 … ahogyan ő Ez vonatkozhat az Atya-Istenre is, meg Jézus Krisztusra is. 5:6 vízzel Valószí -

nűleg Jézus bemerítkezésére utal. 5:6 vérrel Valószínűleg Jézus halálára utal.

393

1 JÁNOS 5:18–21

18Tudjuk, hogy akik Istentől születtek, nem maradnak benne a bűnben.

Isten Fia megőrzi az Isten gyermekeit teljes biztonságban,* hogy a gonosz ne

árthasson nekik. 19Tudjuk, hogy mi Istenhez tartozunk, de a világ a gonosz

hatalmában van. 20De azt is tudjuk, hogy Isten Fia eljött a Földre, és ő tett bennünket képessé arra, hogy az igaz Istent megismerjük. Most pedig az

igaz Istenben élünk, fia, Jézus Krisztus által. Igen, ő az igaz Isten és az örök élet. 21Gyermekeim, maradjatok távol a hamis istenektől!

5:18 Isten Fia … biztonságban Szó szerint: „aki Istentől született, az megőrzi őt teljes biztonságban …”, vagy: „megőrzi magát teljes biztonságban.”

394

János

második levele

1Az idős gyülekezeti vezető* üdvözletét küldi az asszonynak*, akit Isten

kiválasztott, és az ő gyermekeinek.

Isten szeretetével igazán* szeretlek benneteket! De nem csak én, hanem

mindazok is, akik megismerték az igazságot. 2Emiatt az igazság miatt

szeretünk így benneteket. Igen, az igazság miatt, amely bennünk él, és

örökké velünk is marad.

3Kegyelem*, irgalom és békesség legyen velünk az Atya-Istentől és Fiától,

Jézus Krisztustól. Ezeket az áldásokat az igazság és az isteni szeretet által kaphatjuk meg.

4Nagyon megörültem, amikor gyermekeid között olyanokat találtam, akik

az igazság útján járnak, ahogy az Atya-Isten megparancsolta. 5Kedves

asszonyom, arra kérlek benneteket, hogy isteni szeretettel szeressük

egymást mindannyian! Ez a parancs nem új a számotokra, ezt már régóta

tudjátok. 6Az isteni szeretet azt jelenti, hogy Isten parancsai szerint élünk. A parancs, amint azt kezdettől hallottátok, így szól: az isteni szeretetnek

megfelelően éljetek!

7Mert sokan vannak szerte a világon, akik becsapják az embereket:

letagadják, hogy Jézus Krisztus emberi testben jött el a világra. Aki ezt

tagadja, az hamis tanító és Krisztus ellensége. 8Vigyázzatok, nehogy elveszít-sétek, amiért mi dolgoztunk! Igyekezzetek, hogy teljes jutalmatokat

megkapjátok!

9Továbbra is kövessétek a Krisztusról szóló igazi tanítást. Aki eltér ettől,

és nem egyedül az ő tanításait követi, abban nem él Isten. Aki pedig

Krisztus tanításait követi, abban benne él az Atya-Isten és a Fiú is. 10Ha

valaki hozzátok érkezik, de nem ezt tanítja, azt be se engedjétek az ottho-

notokba, sőt, még csak ne is köszönjetek neki! 11Mert ha befogadjátok az

ilyen embert, akkor valójában részt vesztek abban a gonosz munkában,

amit végez.

12Bár sok mindent szeretnék még mondani nektek, most mégsem

folytatom az írást tollal és tintával. Inkább — majd ha meglátogatlak

benneteket — szemtől szemben beszélgetünk, hogy örömünk teljes legyen.

13Üdvözölnek benneteket kiválasztott nővéretek* gyermekei.

1 vezető Valószínűleg maga János apostol. Lásd a Szójegyzékben az „idős gyülekezeti vezető”-nél.

1 asszony Jelenthet egy asszonyt is, meg egy helyi gyülekezetet is. Az utóbbi esetben a „gyermekek” a gyülekezet tagjai. Az 5. versben is. 1 igazán vagy: „az igazságban”. Ez jelentheti az örömhírt is, ami minden hívőt összekapcsol. 13 nővéretek Az 1. versben említett „asszony”

nővére. Jelentheti annak az asszonynak a testvérét, vagy egy másik helyi gyülekezetet.

395

János

harmadik levele

1Az idős gyülekezeti vezető* köszönti kedves barátját, Gájuszt, akit

igazán szeret.

2Szeretett barátom, tudom, hogy a lelkednek jó dolga van. Imádkozom,

hogy minden tekintetben jó dolgod legyen, és testileg is épp olyan jó

egészségnek örvendj, mint amilyen jól vagy lélekben. 3Nagyon megörültem,

amikor néhány hozzánk látogató testvérünk elmondta, hogy milyen hűséges

vagy az igazsághoz*, és hogyan követed az igazság útját. 4Nekem semmi

nem okozhat nagyobb örömöt, mint ha azt hallom, hogy gyermekeim az

igazság útját követik.

5Szeretett barátom, hűségesen cselekszel, amikor segítesz testvéreidnek,

még akkor is, ha nem ismered őket. 6A hozzánk látogató testvérek

elmondták a gyülekezet* előtt, hogy milyen szeretettel voltál irántuk. Kérlek, hogy Istennek tetsző módon segítsd a testvéreket útjuk folytatásában! 7Mert

ők a Krisztus szolgálatára indultak útnak, és a hitetlenektől semmit nem

fogadtak el. 8Ezért nekünk, hívőknek* kell őket segítenünk, hogy munkatár-

saik legyünk az igazságban.

9Írtam egy levelet a gyülekezetnek*, de Diotrefész, aki ott vezető szeretne

lenni, nem fogadja el, amit írtam. 10Ezért ha elmegyek hozzátok, el fogom

mondani, milyen dolgokat csinál. Mert hazudik, és rossz dolgokat mond

rólam. Sőt, még azokat a testvéreket sem fogadja vendégszeretettel, akik

Krisztust szolgálják. Ráadásul, még másokat is megakadályoz ebben, és

kizárja őket a gyülekezetből.

11Szeretett barátom, ne a rosszat utánozd, hanem a jót! Aki jót tesz, az

Istené, aki pedig rosszat, az nem látta Istent.

12Demetrioszról mindenki jót mond, az igazság is mellette tanúskodik, de

mellette tanúskodunk mi is, és tudod, hogy a mi tanúságtételünk igaz.

13Sok mondanivalóm van még a számodra, de nem akarom folytatni tollal

és tintával, 14mert remélem, hogy hamarosan találkozunk, és akkor majd be-

szélgetünk. 15Békesség veled! Üdvözlet a barátaidtól! Köszöntsd te is minden

barátunkat személyesen!

1 vezető Valószínűleg maga János apostol. Lásd a Szójegyzékben az „idős gyülekezeti vezető”-nél.

3 igazsághoz vagy: „az igazságban”. Ez jelentheti az örömhírt is, ami minden hívőt összekapcsol.

A 8. és 12. versben is.

396

Júdás

levele

1Üdvözlet Júdástól, aki Jézus Krisztus szolgája és Jakab testvére, azoknak

akiket az Atya-Isten elhívott, szeret és megőriz Jézus Krisztus számára.

2Egyre jobban töltsön be titeket Isten irgalmassága, békessége és szeretete!

Az istentelen emberek büntetése

3Szeretett testvéreim, a mi közös megmenekülésünkről szerettem volna írni

nektek. Most mégis szükséges, hogy valami másról írjak. Arra bíztatlak

benneteket, hogy tovább küzdjetek a hitért, amit Isten egyszer és mindenkorra átadott népének! 4Azért kell erről írnom, mert titokban istentelen emberek

férkőztek be közétek. A próféták* már régen megírták, hogy ezeket Isten el

fogja ítélni. Ezek az istentelenek visszaélnek Isten kegyelmével*, és

megtagadják Jézus Krisztust, egyedüli Mesterünket és Urunkat.

5Néhány dologra újból szeretnélek benneteket emlékeztetni, bár ezeket jól

tudjátok. Gondoljatok arra, hogy az Úr kiszabadította népét Egyiptomból,

később mégis elpusztította közülük azokat, akik nem hittek! 6Emlékezzetek

azokra az angyalokra, akik nem őrizték meg a rangjukat, hanem elhagyták a

saját lakóhelyüket! Isten ezért örökre megkötözte, és a sötétségben tartja őket az Ítélet nagy Napjáig. 7Gondoljatok Sodomára*, Gomorára* és a környező

városokra! E városok lakói ezekhez az angyalokhoz hasonlóan természetelle-

nes szexuális bűnöket* követtek el. Ezért most a büntetésüket szenvedik az

örök tűzben. Példájuk bennünket is figyelmeztet.

8Ugyanez a helyzet azokkal az emberekkel is, akik befurakodtak közétek.

Ők a saját álmaikat követik, bűnökkel szennyezik be a testüket, elutasítják az Úr hatalmát, és a dicsőséges lényeket* szidalmazzák. 9Pedig még Mihály, az

angyalok fejedelme sem mert ilyet tenni! Amikor Mózes* teste miatt

vitatkozott a Sátánnal*, nem merte őt vádolni, vagy elítélni, hanem azt

mondta: „Büntessen meg téged az Úr!” 10Ezek az emberek viszont azokat

szidalmazzák, akiket nem is ismernek! Vannak dolgok, amiket ösztönösen

ismernek, mint az oktalan állatok. De még ezek a dolgok is a veszedelembe

vezetik őket. 11Szerencsétlenek! Kain* példáját követték. Mivel kívánták a

pénzt, Bálám* rossz útját választották. Lázadó természetük miatt úgy fognak

elpusztulni, mint Kóré*. 12Olyanok ezek az emberek, mint a piszkos folt a

ruhán, amikor veletek együtt vacsoráznak a gyülekezetben. Szemtelenül

együtt esznek veletek, de csak magukat hizlalják. Olyanok, mint a szél

kergette felhők, amikből nem esik egy csöpp eső sem. Mint a terméketlen

8 dicsőséges lények Szó szerint: „dicsőségek”. Valószínűleg angyali lényekről van szó, feltehetőleg gonosz angyalokról. 11 Koré fellázadt Mózes ellen. Lásd 4Móz 16:1–40.

397

JÚDÁS 13–25

gyümölcsfák, amiket késő ősszel gyökerestül kivágnak — így kétszeresen is

elpusztulnak. 13Ahogy a tenger vad hullámai fehér habot hánynak, úgy

vannak ezek az emberek is a saját szégyenletes dolgaikkal. Olyanok, mint

eltévedt csillagok, akikre a legsűrűbb örök sötétség vár.

Énók próféciája

14Róluk is prófétált* Énók, aki Ádámtól számítva a hetedik nemzedékben

élt, amikor azt mondta: „Nézzétek, az Úr eljön, ezer és ezer szentjével együtt!

15Eljön, hogy ítéletet tartson mindenki felett, és megbüntessen minden

istentelen embert. Elítéli őket minden tettükért, amit Isten ellen követtek el, és minden gonosz beszédért, amit az istentelen bűnösök Isten ellen

mondtak.”

16Ezek az emberek mindenben hibát keresnek, mindig panaszkodnak, a

saját kívánságaikat követik, és szeretnek nagyokat mondani. Csak akkor

mondanak jót valakiről, ha valamit kapni akarnak tőle.

Óvakodjatok az istentelen csúfolkodóktól!

17De ti, szeretett testvéreim, emlékezzetek azokra a dolgokra, amiket

Urunk, Jézus Krisztus apostolai* előre megmondtak! 18Mert így figyelmeztet-

tek titeket: „Az utolsó időben olyan emberek jönnek, akik még Istent is

kicsúfolják, és a saját istentelen kívánságaikat követik”. 19Ezek azok, akik vi-szálykodást okoznak közöttetek. Saját bűnös természetük kívánságai

uralkodnak rajtuk, és nem lakik bennük a Szent Szellem*.

Imádkozzatok a Szent Szellem által

20De ti, szeretett testvéreim, építsétek fel magatokat hitetek alapjára, amely a legszentebb dolog a világon. Imádkozzatok a Szent Szellem* által!

21Maradjatok meg Isten szeretetében! Várva várjátok Urunkat, Jézus

Krisztust és kegyelmét*, mert ő hozza nektek az örök életet.

22Bánjatok könyörületességgel azokkal, akik kételkednek! 23Másokat pedig

a tűzből is ragadjatok ki, hogy megmentsétek őket! Legyetek óvatosak,

amikor bizonyos embereken könyörültök! Még a régi bűnös természet által

bemocskolt ruhát is gyűlöljétek!*

Dicsőség Istennek

24Isten meg tud őrizni benneteket az elbukástól, és képes benneteket

hibátlanul maga elé állítani a dicsőségben. Micsoda öröm lesz ez mindannyi-

unk számára! 25Ő az egyetlen Isten, és egyedül ő tud megmenteni

bennünket. Az övé legyen minden dicsőség, nagyság, uralom és hatalom

Jézus Krisztus, a mi Urunk által a múltban is, most is, és örökké!

23 még a régi … gyűlöljétek Szó szerint: „Még az alsóruhájukat is gyűlöljétek, amit a testük bepiszkolt!”

398

A jelenések könyve

A könyv eredete

11Ez a Jézus Krisztus kijelentése*, amelyet ő Istentől kapott, hogy

megmutassa a szolgáinak. Azokat a dolgokat mutatta meg, amiknek

hamarosan és gyorsan meg kell történniük. Jézus a szolgájához, Jánoshoz

küldte angyalát, hogy megmutassa neki ezeket. 2János pedig mindazt

elmondta, amit látott. Ez az, amit Isten üzent. Ez az, amit Jézus Krisztus

mondott Jánosnak, aki tanúsítja, hogy mindez igaz. 3Áldott, aki felolvassa, és áldottak, akik meghallgatják ennek a próféciának az üzeneteit, és engedelmeskednek azoknak, mert már közeledik az idő.

Jézus üzenete a hét gyülekezetnek

4Jánostól az Ázsiában* lévő hét gyülekezetnek*:

kegyelem* és békesség szálljon rátok attól, aki van, aki mindig is volt, és

aki el fog jönni; és a trón előtt lévő hét Szellemtől*, és 5Jézus Krisztustól. Ő a hűséges tanú*, aki elsőként támadt fel a halottak közül, és aki a Föld összes királyának fejedelme.

Jézus mindig szeretett bennünket, és a saját vére árán véglegesen megsza-

badított a bűneinktől. 6Ő tett bennünket királysággá. Ő tett minket papokká,

akik Istent, az ő Atyját szolgáljuk. Övé legyen a dicsőség és a hatalom

örökké! Ámen!

7Nézzétek! Jézus jön a felhőkkel körülvéve! Mindenki meg fogja látni, még

azok is, akik átszúrták* a lándzsával, és az egész világon mindenki sírni fog miatta. Igen, így lesz, ámen!

8Azt mondja az Úr Isten: „Én vagyok az Alfa és az Ómega*, aki vagyok,

aki mindig is voltam, és aki el fogok jönni, a Mindenható.”

9Én, János, a testvéretek vagyok Jézus által. Társatok vagyok a szenvedés-

ben, a türelmes kitartásban, és a Jézussal való együtt-uralkodásban is.

Patmosz* szigetén voltam, mert Isten beszédét és a Jézusról szóló igazságot

hirdettem az embereknek.

János találkozik Jézussal

10Ekkor magával ragadott a Szent Szellem*, és elvitt az Úr Napjára. A

hátam mögül erős hangot hallottam. Olyan volt, mint a trombita hangja.

11Ezt mondta: „Írd meg egy könyvben mindazt, amit látsz, és küldd el annak

1:1 kijelentés Olyan igazságok megmutatása, amik eddig el voltak takarva. 1:7 átszúrták Amikor Jézust megölték, egy katona a lándzsájával Jézus oldalába szúrt. Lásd Jn 19:34. 1:8 Alfa és az Ómega A görög ABC első és utolsó betűi. Jelentése: Isten a kezdete és a befejezése mindennek.

1:9 Patmosz Kis sziget a Földközi-tengerben, a mai Törökország nyugati partjánál.

399

JELENÉSEK 1:12–2:10

a hét gyülekezetnek*, amely Efezusban, Szmirnában, Pergamonban,

Thiatirában, Szárdiszban, Filadelfiában és Laodiceában van!”

12Akkor megfordultam, hogy lássam, ki szól hozzám. Hét színarany

olajmécs-tartót láttam, 13közöttük pedig valakit, aki az Emberfiához*

hasonlított. Ott állt, hosszú ruhában, a melle körül aranyövvel. 14A feje és

haja olyan volt, mint a tiszta fehér gyapjú, vagy a hó. A szeme a tűz

lángjához, 15lábfeje a kemencében megolvasztott izzó rézhez, a hangja pedig

hatalmas vízesés zúgásához hasonlított. 16A jobb kezében hét csillagot

tartott. Szájából kétélű éles kard jött ki. Arca úgy ragyogott, mint a Nap,

amikor a legfényesebben süt.

17Amikor megláttam, a lába elé estem, mint egy halott, ő pedig rám tette

jobb kezét, és azt mondta: „Ne félj! Én vagyok az Első és az Utolsó, 18Én

vagyok az Örökké Élő. Halott voltam, de nézd, élek örökké, és kezemben

vannak a Halál és a Hádész* kulcsai. 19Ezért írd le amiket látsz, amik

vannak, és amik ezek után fognak megtörténni! 20A jobb kezemben levő hét

csillag és a hét arany olajmécs-tartó titka pedig ez: a hét csillag a hét

gyülekezet* angyala, a hét olajmécs-tartó pedig maga a hét gyülekezet.”

Jézus az efezusi gyülekezetnek üzen

21„Az efezusi gyülekezet*angyalának eztírd:

Ezt üzeni, aki jobb kezében tartja a hét csillagot, és aki a hét arany olajmécs-tartó között jár: 2‘Ismerem mindazt, amit teszel. Tudom, hogy szorgalmasan

dolgozol, türelmes és kitartó vagy. Tudom, hogy nem tűröd a gonoszokat.

Próbára tetted azokat, akik apostoloknak* mondják magukat, pedig nem azok,

és bebizonyítottad, hogy hazudnak. 3Tudom, hogy az én nevemért türelmesen

elszenvedted a megpróbáltatásokat, és nem fáradtál bele.

4De van valami, ami nem tetszik nekem: a szereteted már nem olyan, mint

a kezdetben. 5Emlékezz vissza, hol voltál, és honnan estél le! Változtasd meg a szívedet és életedet! Térj vissza azokhoz, amiket kezdetben tettél! Mert ha nem változol meg, eljövök hozzád, és a olajmécs-tartódat elveszem. 6Az

viszont melletted szól, hogy gyűlölöd, amit a nikolaiták* tesznek, mert azt én is gyűlölöm.

7Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*! Aki győz, annak megengedem, hogy egyen az Élet Fájáról, amely

Isten Kertjében van.’”

Jézus üzenete a szmirnai gyülekezetnek

8„A szmirnai gyülekezet* angyalának írd meg:

Ezt üzeni az Első és az Utolsó, aki meghalt és feltámadt: 9‘Ismerem szenve-

désedet és szegénységedet — bár valójában gazdag vagy! Tudom, hogy

milyen gonosz dolgokat mondtak rólad azok, akik zsidóknak tartják

magukat, pedig nem azok, hanem a Sátán* zsinagógája*. 10Semmit se félj a

rád váró szenvedésektől! Mert a Sátán néhányat közületek börtönbe fog

zárni, hogy próbára tegyen, és szenvedni fogsz tíz napig. Maradj hűséges,

még ha meg is kell halnod, és akkor neked adom az örök élet koronáját.

2:6 nikolaiták Kisázsiában élő vallásos csoport, amely hamis tanításokat követett. Egy Nikolausz nevű emberről nevezték el őket. A 15. versben is.

JELENÉSEK 2:11–27

400

11Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*! Aki győz, annak nem árthat a második halál.’”

Jézus üzenete a pergamoni gyülekezetnek

12„A pergamoni gyülekezet* angyalának ezt írd meg:

Ezt üzeni az, akié a kétélű, éles kard: 13‘Tudom, hogy ott laksz, ahol a

Sátán* trónja van. Mégis ragaszkodsz hozzám, és nem tagadtad meg, hogy

hiszel bennem, még akkor sem, amikor hű tanúmat*, Antipászt megölték a

városodban, ahol a Sátán lakik.

14De van valami, ami nem tetszik nekem: vannak közöttetek néhányan,

akik a Bálám* tanítását* követik. Bálám arra tanította Bálák királyt, hogyan

csalja csapdába Izrael népét. Rávette őket, hogy egyenek a bálvány*-

isteneknek felajánlott ételekből, és szexuális bűnöket* kövessenek el. 15Így

nálad is vannak, akik a nikolaiták tanítását követik. 16Változtassátok meg

szíveteket és életeteket, különben hamarosan eljövök hozzátok, és a számból

kijövő karddal fogok harcolni ellenük.

17Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*!

Aki győz, annak adok az elrejtett mannából*, és egy fehér követ. Erre új

név lesz ráírva, amelyet csak az tud, aki kapja.’”

Jézus üzen a thiatirai gyülekezetnek

18„A thiatirai gyülekezet* angyalának ezt írd:

Ezt üzeni az Isten Fia, akinek a szeme olyan, mint a tűz lángja és a lába, mint az izzó olvasztott fém: 19‘Ismerem mindazt, amit teszel, a hitedet, szolgálatodat és türelmes kitartásodat. Tudom, hogy amit most teszel, az több, mint amit

kezdetben tettél. 20De van valami, ami nem tetszik nekem: eltűröd, hogy az az asszony, Jezábel* azt tegye, amit akar. Mert prófétának* mondja magát, tanítja szolgáimat és félrevezeti őket. Ráveszi őket, hogy szexuális bűnöket* kövessenek el, és hogy egyenek a bálvány*-isteneknek felajánlott ételekből. 21Adtam neki időt, hogy megváltozzon, de ő nem akar, hanem továbbra is vétkezik. 22Ezért

Jezábelt a kínok ágyába fektetem. Azokat pedig, akik vele együtt szexuális

bűnöket követtek el, súlyos szenvedésekkel sújtom, ha meg nem bánják a

Jezábellel együtt elkövetett gonoszságaikat. 23Jezábel követőit megölöm, és az összes gyülekezet* meg fogja érteni, hogy én mindenkinek vizsgálom a szívét és gondolatait. Én fogom mindenkinek megadni, amit a tetteiért érdemel.

24De vannak ott Thiatirában, akik nem követik Jezábel tanítását, és nem

ismerték meg a Sátán* úgynevezett „mélységeit”. Nekik azt üzenem: nem teszek

rátok több terhet, 25csak ragaszkodjatok ahhoz, amitek van, amíg el nem jövök!

26Aki győz, és mindvégig engedelmeskedik nekem, annak hatalmat adok a

nemzetek fölött:

27 ‘vasból készült királyi pálcával fog uralkodni rajtuk,

és összetöri őket, mint a vas a cserépedényeket,’

Zsolt 2:8–9

2:13 hű tanú Aki kitartóan képviseli és mondja Isten üzenetét, még akkor is, amikor ezért bánthatják, vagy meg is ölik. 2:14 Bálám tanítása Lásd 4Móz 22:20–25:5 2:17 elrejtett manna Lásd 2Móz 16:4–36; Zsid 9:4. 2:20 Jezábel Jezábel hamis próféta(nő) volt. Azt állította, hogy Isten üzenetét mondja, de ez hazugság volt.

401

JELENÉSEK 2:28–3:14

28Ez a hatalom ugyanaz, mint amit én kaptam Atyámtól. A győztes

megkapja tőlem a Hajnalcsillagot is.

29Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*!”

Jézus a szárdiszi gyülekezetnek üzen

31„A szárdiszi gyülekezet*angyalának eztírd:

Ezt üzeni az, akinél Isten hét Szelleme* és a hét csillag van: ‘Ismerem

mindazt, amit teszel, és tudom, hogy élőnek hívnak, pedig valójában halott

vagy. 2Ébredj fel! Erősítsd meg a haldoklókat, akik még életben maradtak,

mert látom, hogy amit tettél és teszel, azt az én Istenem hiányosnak találta.

3Ezért emlékezz vissza arra a tanításra, amit kaptál és hallottál, és engedelmeskedj annak. Változtasd meg a szívedet és életedet! Ha nem ébredsz fel,

eljövök, mint a tolvaj, de nem tudod melyik órában. 4Mégis vannak

néhányan közöttetek Szárdiszban, akik nem piszkolták be a ruhájukat. Ők

fehér ruhában járnak majd velem, mert méltók rá. 5Aki győz, az fehér ruhát

viselhet, és nem húzom ki a nevét az Élet Könyvéből. Sőt, nyilvánosan

kihirdetem Atyám és angyalai előtt, hogy ez a győztes hozzám tartozik!

6Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*!”

Jézus üzenete a filadelfiai gyülekezetnek

7„A filadelfiai gyülekezet* angyalának ezt írd:

Ezt üzeni a Szent, az Igaz, akinek kezében van a Dávid kulcsa. Ha ő kinyit

egy ajtót, azt senki nem zárhatja be. De ha bezárja, akkor senki nem képes

kinyitni.* 8‘Ismerem mindazt, amit teszel. Látod, kinyitottam előtted egy

ajtót, amit senki nem zárhat be. Tudom, hogy bár gyenge vagy, mégis

követted tanításomat, és nem tagadtál meg engem. 9Lásd, idehozom eléd

azokat, akik a Sátán* zsinagógájához* tartoznak. Ezek azt mondják, hogy ők

zsidók, de valójában nem azok, csak hazudnak. Eléd hozom őket, hogy meg-

hajoljanak a lábad előtt, megértsék és elismerjék, hogy én mindig szerettelek téged. 10Mivel engedelmeskedtél a szavamnak, hogy türelmesen tarts ki,

azért én is megmentelek a megpróbáltatás idején, amely az egész világra

eljön, hogy próbára tegye a Föld lakóit.

11Hamarosan eljövök! Ragaszkodj ahhoz, ami a tiéd, és abban tarts ki!

Akkor senki nem veheti el a koronádat! 12Aki győz, azt mindörökké

oszloppá teszem Istenem templomában. Ráírom Istenem nevét. Ráírom

Istenem városának, az Új Jeruzsálem* nevét, amely a Mennyből száll le

Istenemtől. Ráírom az én új nevemet is.

13Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*!”

Jézus üzenete a laodiceai gyülekezetnek

14„A laodiceai gyülekezet* angyalának ezt írd:

3:7 kinyit … zárhatja be Lásd Ézs 22:22 3:12 Új Jeruzsálem Új Jeruzsálem, vagy Mennyei Jeruzsálem — az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten és az övéi laknak örökké.

JELENÉSEK 3:15–4:10

402

Ezt üzeni az Ámen*, a hű és igaz Tanú, aki uralkodik Isten teremtmé-

nyei fölött: 15‘Ismerem mindazt, amit teszel. Ismerlek téged: sem hideg

nem vagy, sem forró. Bárcsak hideg, vagy forró lennél! 16De mivel langyos

v a g y, k i k ö p l e k a s z á m b ó l ! 1 7 A z t m o n d o d : „ G a z d a g v a g y o k !

Meggazdagodtam, és nincs szükségem semmire!” Nem veszed észre,

hogy valójában nyomorult vagy, szánalmas, szegény, vak és meztelen?!

18Azt tanácsolom, hogy tőlem vegyél igazi aranyat, amit tűzben tisztítot-

tak meg, hogy valóban gazdag legyél! Tőlem vegyél fehér ruhát, hogy

eltakard szégyenletes meztelenségedet! Tőlem vegyél orvosságot a

szemedre, hogy tisztán láss!

19Akit én szeretek, azt helyreigazítom, megfegyelmezem, sőt megfenyítem.

Ezért teljes erővel igyekezz! Változtasd meg szívedet és életedet! 20Nézd, itt állok az ajtód előtt, és kopogtatok. Aki meghallja a hangomat, és beenged,

annak a házába bemegyek, vele vacsorázok, és ő velem.

21Aki győz, annak megengedem, hogy velem együtt üljön trónomon, mint

ahogy én is győztem, és az Atya maga mellé ültetett a trónjára.

22Akinek van füle, hallja és értse meg, amit a Szellem* mond a gyülekeze-

teknek*!”

Isten trónja a Mennyben

41Ezek után láttam. Egy ajtó nyílt ki a Mennyben, éppen előttem.

Hallottam ugyanazt a hangot, amit korábban. Olyan volt, mint a trombita

hangja, és azt mondta nekem: „Gyere fel ide, és megmutatom neked,

amiknek ezek után kell megtörténniük!” 2Ekkor azonnal magával ragadott a

Szent Szellem*. A Mennyben voltam egy királyi trón előtt. A trónon valaki

ült, 3aki olyan fényes volt, mint a drágakövek ragyogása, a gyémánt és a

rubin fénye. 4A Trónt smaragd-színű szivárvány vette körül. Körülötte

huszonnégy másik trónt láttam, rajtuk huszonnégy fehér ruhás öregkorú

mennyei vezető ült. Mindegyik arany koronát viselt a fején. 5A középen álló

Trónból villámok csaptak ki, mennydörgések és más hangok is hallatszottak.

A Trón előtt hét láng lobogott: Isten hét Szelleme. 6Azon túl kristálytiszta

üvegtengerhez hasonlót láttam.

A Trón belsejében és oldalainál négy mennyei élőlény állt. Mindegyiknek

sok szeme volt, a testükön körös-körül. 7Az első élőlény oroszlánhoz

hasonlított, a második bikához, a harmadiknak emberi arca volt, a negyedik

pedig olyan volt, mint a repülő sas*. 8Mindegyiknek hat szárnya volt, és

ezeket is kívül-belül mindenütt szemek borították. Éjjel-nappal szüntelenül

ezt kiáltották:

„Szent, szent, szent az Úr, a Mindenható Isten,

aki volt, aki van, és aki el fog jönni.”

9Amikor ezek a mennyei élőlények dicséretet, tiszteletet és hálát adnak

annak, aki a Trónon ül, aki örökké él, 10a huszonnégy öregkorú mennyei

vezető leborul a Trónon ülő előtt, és imádja az Örökké Élőt. Koronájukat a

Trón elé teszik, és azt mondják:

3:14 Ámen Itt: Jézus neve. Héber szó, jelentése: „úgy legyen” vagy „igazán”. 4:7 négy mennyei élő-

lény Lásd Ez 1:4–14.

403

JELENÉSEK 4:11–5:14

11 „Urunk és Istenünk, méltó vagy rá,

hogy tied legyen minden dicsőség, tisztelet és erő,

mert te teremtettél mindent,

és mindent a te akaratod hozott létre.”

A hétpecsétes könyvtekercs és a Bárány

51Ezután ismét láttam. Aki a Trónon ült, a jobb kezében egy könyvteker-

cset* tartott. A tekercsen kívül-belül írást láttam, és hét pecséttel volt

lezárva. 2Azután egy hatalmas angyalt láttam, aki erős hangon így kiáltott:

„Ki lenne méltó arra, hogy kinyissa a tekercset? Ki méltó, hogy feltörje a

tekercs pecsétjeit?” 3De nem volt senki! Sem a Mennyben, sem a Földön, sem

a föld alatt nem akadt senki, aki ki tudta volna nyitni a könyvtekercset, és

belenézhetett volna. 4Ezért sokáig sírtam, mert senki sem volt méltó rá, hogy kinyissa a könyvtekercset, és belenézzen. 5Ekkor az egyik időskorú mennyei

vezető így szólt hozzám: „Ne sírj, hanem nézz oda! A Júda* törzséből

származó Oroszlán*, a Dávid* utóda győzött, hogy feltörje a hét pecsétet, és

kinyissa a könyvtekercset.”

6Akkor egy Bárányt* láttam a Trón közepén, a négy mennyei élőlény között,

az időskorú mennyei vezetők által körülvéve. A Bárány olyan volt, mint akit

megöltek. Hét szarva volt és hét szeme — Isten hét Szelleme*, akit Isten

elküldött az egész Földre. 7A Bárány odament ahhoz, aki a Trónon ült, és

átvette annak jobb kezéből a könyvtekercset. 8Ekkor a négy mennyei élőlény és a huszonnégy időskorú mennyei vezető leborult a Bárány előtt. Mindegyiknél

hárfa és arany pohár volt. Az arany poharak tele voltak tömjénnel*, az Isten

népének imádságaival. 9Új éneket énekeltek a Báránynak, amely így szólt:

„Méltó vagy, hogy átvedd a könyvtekercset,

és pecsétjeit feltörd, mert áldozatként megöltek,

és véred árán embereket vásároltál meg Isten számára

minden törzsből, nyelvből, népből és nemzetből.

10

Belőlük építetted fel királyságodat,

Isten papjaivá tetted őket, és uralkodni fognak a Földön.”

11A Trón, a mennyei élőlények és az öregkorú mennyei vezetők körül

nagyon sok angyalt láttam. Ezerszer ezren és tízezerszer tízezren voltak.

Hallottam, amint 12hangosan kiáltották:

„Méltó a Bárány*, akit áldozatként megöltek,

hogy hatalmat, gazdagságot, bölcsességet, erőt,

tisztességet, dicsőséget és áldást kapjon.”

13Azután hallottam, hogy minden teremtmény a Mennyben, a Földön, a

föld alatt, és a tengerben ezt mondta:

„ Áldás, tisztelet, dicsőség és hatalom annak, aki a Trónon ül,

és a Báránynak* örökké!”

14A négy mennyei élőlény így válaszolt: „Ámen!” Az öregkorú mennyei

vezetők pedig leborultak, és imádták Istent.

5:5 Oroszlán Itt Jézust jelenti.

JELENÉSEK 6:1–14

404

A Bárány feltöri az első pecsétet

61Ezután láttam, hogy a Bárány* feltöri a hét közül az első pecsétet. Majd

hallottam, hogy az egyik mennyei élőlény mennydörgő hangon ezt

kiáltja: „Jöjj!” 2Ekkor egy fehér lovat láttam. Aki rajta lovagolt, íjat tartott a kezében. Győzelmi koronát* tettek a fejére, és győztesként lovagolt ki, hogy

újra győzzön.

A második pecsét

3Amikor a Bárány* feltörte a második pecsétet, hallottam, hogy a második

mennyei élőlény ezt kiáltja: „Jöjj!” 4Ekkor előjött egy másik ló, amely

tűzvörös volt. Lovasának megengedték, hogy elvegye a Földről a békét, és

emiatt az emberek egymást gyilkolják. Ennek a lovasnak egy hatalmas

kardot adtak a kezébe.

A harmadik pecsét

5Amikor a Bárány* feltörte a harmadik pecsétet, hallottam, hogy a

harmadik mennyei élőlény ezt kiáltja: „Jöjj!” Most egy fekete lovat láttam.

Aki ezen lovagolt, mérleget tartott a kezében. 6Ekkor a négy mennyei élőlény

közül hangot hallottam, amely ezt mondta: „Egy mérték* búza egy dénár*,

három mérték árpa egy dénár! De az olajt és a bort ne bántsd!”

A negyedik pecsét

7Amikor a Bárány* feltörte a negyedik pecsétet, hallottam, hogy a

negyedik mennyei élőlény ezt kiáltja: „Jöjj!” 8Ekkor egy hamuszürke lovat

láttam. A Halál lovagolt rajta, akit Hádész* követett. Ők ketten hatalmat

kaptak a Föld negyedrésze felett, hogy háborúkkal, éhínségekkel, járványos

betegségekkel és vadállatokkal gyilkolják az embereket.

Az ötödik pecsét

9Amikor a Bárány* feltörte az ötödik pecsétet, emberek lelkeit láttam az

oltár alatt. Azoknak a lelkei voltak, akiket azért öltek meg, mert hűségesek

voltak Isten beszédéhez, és az igazsághoz, amit hordoztak. 10Ezek erős

hangon kiáltották: „Szent és igaz Úr! Meddig vársz még?! Miért nem ítélsz,

és miért nem bünteted meg azokat, akik megöltek minket?” 11Ekkor

mindegyikre fehér ruhát adtak, és azt mondták nekik, hogy még várniuk kell

egy kis ideig, mert még vannak szolgatársaik és testvéreik, akiket ugyanúgy

meg fognak ölni, mint ahogy őket megölték. Meg kell várniuk, amíg ez a

létszám betelik.

A hatodik pecsét

12Majd a Bárány* feltörte a hatodik pecsétet. Ekkor erős földrengés támadt,

a Nap elsötétült, mintha fekete gyászruhába öltözött volna, a Hold egész

korongja olyan lett, mint a vér. 13Az ég csillagai pedig úgy hullottak a földre, mint erős szélben a fügefáról az éretlen fügék. 14Az ég eltűnt, mint egy könyvtekercs*, amit összetekernek. Minden hegy és sziget elmozdult a helyéről.

6:6 mérték Szó szerint: „koinix” — ókori mértékegység, kb. 1 liter. A katonák napi élelmiszer-feja-dagja 1 koinix búza volt.

405

JELENÉSEK 6:15–7:15

15A földi királyok, uralkodók, parancsnokok, gazdagok, hatalmasok,

minden rabszolga és minden szabad ember, mind elbújtak a barlangokban és a

sziklák közt a hegyekben. 16Azt mondták a hegyeknek és a szikláknak:

„Zuhanjatok ránk, és rejtsetek el minket annak szeme elől, aki a trónon ül, és a Bárány* haragja elől, 17mert eljött haragjuk nagy napja! Ki tudná ezt elviselni?”

A száznegyvennégyezer

71Ezután négy angyalt láttam a Föld négy sarkánál állni, akik visszatartot-

ták a Föld négy szelét, hogy se a földön, se a tengeren, se a fákra ne fújjon a szél. 2Ekkor észrevettem egy másik angyalt is, aki kelet felől közeledett.

Nála volt az Élő Isten pecsétje. Ez az angyal erős hangon ezt kiáltotta a másik négy angyalnak, akik hatalmat kaptak, hogy kárt okozzanak a földön és a

tengeren: 3„Ne bántsátok se a földet, se a tengert, se a fákat, amíg a pecséttel meg nem jelöljük Istenünk szolgáit a homlokukon!” 4Majd meghallottam,

hogy hányan vannak, akiket megjelöltek a pecséttel. Összesen száznegyven-

négyezer embert jelöltek meg, akik Izrael* mindegyik törzséből származtak:

5

Tizenkétezret Júda törzséből,

tizenkétezret Rúben törzséből,

tizenkétezret Gád törzséből,

6

tizenkétezret Ásér törzséből,

tizenkétezret Naftáli törzséből,

tizenkétezret Manassé törzséből,

7

tizenkétezret Simeon törzséből,

tizenkétezret Lévi törzséből,

tizenkétezret Issakár törzséből,

8

tizenkétezret Zebulón törzséből,

tizenkétezret József törzséből

és tizenkétezret Benjámin törzséből.

A hatalmas sereg, fehér ruhákban

9Ezután újra láttam: egy megszámlálhatatlanul sok emberből álló tömeget.

Mindenféle nemzetből, törzsből, népből és nyelvből származtak. A Trón és a

Bárány* előtt álltak fehér ruhában, és a kezükben pálmaágat tartottak. 10Ezt

kiáltották: „A győzelem Istenünké, aki a Trónon ül, és a Bárányé!” 11Az

angyalok, akik körülállták a Trónt, az öregkorú mennyei vezetőket és a négy

mennyei élőlényt, arcra borultak a Trón előtt. 12Ezekkel a szavakkal imádták

Istent: „Ámen! Istenünk, tiéd az áldás, a dicsőség, a bölcsesség, a hála, a

tisztelet, a hatalom és az erő örökké. Ámen*!”

13Ekkor az egyik az öregkorú mennyei vezetők közül megkérdezett

engem: „Kik ezek a fehér ruhás emberek, és honnan jöttek?”

14Erre így feleltem: „Uram, te tudod!”

Így válaszolt: „Ők azok, akik a nagy szenvedések idejéből jöttek.

Ruhájukat a Bárány* vérében mosták meg, azért lett ilyen fehér.* 15Ezért

7:4 Izrael Izrael, Isten választott népe, tizenkét törzsből áll. Sokszor jelképesen Isten egész népét jelenti. 7:14 Ruhájukat … fehér Azt jelenti: hittek Jézusban, és abban, hogy Isten megbocsátotta bűneiket Jézus halála által.

JELENÉSEK 7:16–8:13

406

állnak most Isten trónja előtt, és ezért imádják őt éjjel-nappal az Isten templomában*. Aki pedig a Trónon ül, betakarja, és védi őket. 16Soha többé nem

éheznek és nem szomjaznak meg, Nap nem égeti, hőség nem bántja őket,

17mert a Bárány a pásztoruk, aki a Trón közepén ül, és az élet vizének

forrásaihoz vezeti őket. Isten pedig minden könnyet letöröl a szemükről.”

A hetedik pecsét feltörése

81Amikor a Bárány*a hetedik pecsétet is feltörte, körülbelül fél óráig csend

lett az egész Mennyben. 2Azután hét angyalt láttam, akik Isten előtt

álltak. Mindegyik kapott egy trombitát.

3Ezután jött egy másik angyal, és megállt a füstölő-oltárnál. Arany füstölő

volt a kezében, és sok tömjént* adtak neki, hogy Isten népének imádságaival

együtt tegye a trón előtt álló arany oltárra. 4A tömjén füstje az Isten népének imádságaival együtt felszállt az angyal kezéből Isten elé. 5Azután az angyal

izzó parazsat vett az oltárról, megtöltötte vele a füstölőt, majd ledobta a

Földre. Erre mennydörgések és más hangok hallatszottak, villámlott és

földrengés támadt.

6A hét angyal pedig, akiknél a trombiták voltak, készült a trombitálásra.

Az első trombita hangja

7Amikor az első angyal belefújt a trombitájába, vérrel kevert jégeső és tűz

jött elő, és ezt ledobták a Földre. Ezért megégett a föld egyharmada, a fák

egyharmada és az összes zöld fű.

A második trombita hangja

8A második angyal is trombitált. Ekkor belezuhant a tengerbe valami, ami

hatalmas lángoló hegyhez hasonlított. Ettől vérré változott a tenger

egyharmada, 9meghalt a tengeri élőlények harmadrésze, és a hajók

harmadrésze elpusztult.

A harmadik trombita hangja

10A harmadik angyal is trombitált, ekkor egy óriási csillag zuhant le az

égből, ami úgy lángolt, mint a fáklya. Ráesett a folyók egyharmadára és a

vízforrásokra. 11A csillag neve „Üröm” volt, ezért olyan keserű lett a vizek egyharmada, mint az üröm*. Sok ember meghalt, mert keserű vizet ivott.

A negyedik trombita hangja

12A negyedik angyal is belefújt a trombitájába, mire csapás érte a Nap

egyharmadát, a Hold egyharmadát és a csillagok egyharmadát. Ezért minde-

gyiknek a harmadrésze elsötétült. Így a nappal egyharmad része és az

éjszaka egyharmad része is teljes sötétségbe borult.

13Ekkor újra láttam: egy sas repült magasan az égen, és erős hangon ezt

kiáltotta: „Jaj, jaj, jaj a Földön lakó embereknek a még hátralévő három

trombita-zengés miatt! Mert a következő három angyal is hamarosan

megfújja a trombitáját!”

7:15 templom Isten szellemi lakóhelye a Mennyben, ahol az övéi imádják őt. 8:11 üröm Nagyon keserű és mérgező növény. Itt a keserű szenvedés jelképe.

407

JELENÉSEK 9:1–21

Az ötödik trombita hangja

91Az ötödik angyal is belefújt trombitájába. Ekkor láttam, hogy az égből a

Földre hull egy csillag. Odaadták neki a feneketlen mélység lejáratának

kulcsát. 2Amikor kinyitotta a lejáratot, a mélységből füst szállt fel, mint egy nagy kemencéből, elsötétítette a Napot és az egész égboltot. 3A füstből

sáskák* szálltak le a földre. Ezek a sáskák olyan erőt kaptak, mint a földi

skorpiók*. 4Megmondták nekik, hogy sem a füvet, sem a fákat, sem a többi

növényeket nem bánthatják, csak azokat az embereket, akik nem viselik a

homlokukon Isten pecsétjét. 5De ezeket sem volt szabad megölniük. Csak

kínozták őket öt hónapig, és ez a kín olyan volt, mint amikor egy skorpió

megcsíp valakit. 6Ezalatt az öt hónap alatt az emberek keresik a Halált, de

nem találják. Szeretnének meghalni, de a Halál elfut előlük.

7Maguk a sáskák* olyanok voltak, mint a harcra felkészített lovak.

Emberi arcuk volt, és a fejükön volt valami, ami arany koronához*

hasonlított. 8A fejükön mintha női haj lett volna, de oroszlán-fogaik voltak.

9Mellkasuk, mint a vaspáncél, szárnyaik zúgása pedig olyan zajt csapott,

mint rengeteg lovas harci szekér, amint a csatába rohannak. 10Farkukon a

skorpióéhoz* hasonló fullánk volt, és ebben volt az erő, amellyel öt

hónapig kínozhatták az embereket. 11A feneketlen mélység angyala volt a

királyuk, akinek a neve héberül Abaddon, görögül pedig Apollion, vagyis

Pusztító*.

12Ezzel az első csapás elmúlt, de még két csapás következik utána.

A hatodik trombita hangja

13A hatodik angyal is trombitált, mire hangot hallottam az Isten előtt álló

arany oltár négy szarva közül. 14Ezt mondta a hatodik angyalnak, akinél a

trombita volt: „Engedd szabadon azt a négy angyalt, akik a nagy Eufrátesz

folyónál vannak megkötözve!” 15Ekkor szabadon engedték azt a négy

angyalt, akik éppen erre az órára, napra, hónapra és évre voltak előkészítve, hogy megöljék az emberiség egyharmadát. 16A lovas hadsereg húszezerszer

tízezer főből állt, hallottam a számukat.

17A látomásban ilyennek láttam a lovakat, és akik rajtuk ültek: tűzvörös,

jácint-kék és kénsárga mellvértjük volt, a lovak feje az oroszlánéhoz

hasonlított, és a szájukból tűz, füst és lángoló kén tört elő. 18Ez a három

csapás — a lovak szájából előtörő tűz, füst és lángoló kén — ölte meg az

emberiség egyharmadát. 19A lovak ereje a szájukban és a farkukban volt.

Farkaik kígyókhoz hasonlítottak, és fejekben végződtek. Ezzel ártottak az

embereknek.

20A többi emberek, akik túlélték ezeket a csapásokat, mégsem változtatták

meg a szívüket és életüket. Nem fordultak el bálványaiktól*, amiket saját

kezükkel készítettek. Továbbra is imádták a gonosz szellemeket*, és bálvá-

nyaikat, amiket aranyból, ezüstből, bronzból, kőből, fából maguk készítettek.

Pedig a bálványok nem látnak, nem hallanak, és nem tudnak járni sem. 21Az

emberek nem hagyták abba azt sem, hogy gyilkoljanak, varázsoljanak*,

szexuális bűnöket* kövessenek el, és lopjanak.

9:11 Abaddon Az Írásokban a „halottak országát” nevezték így. Lásd Jób 26:6 és Zsolt 88:11.

„Abaddon” héberül, „Apollion” görögül egyaránt „pusztító”-t jelent.

JELENÉSEK 10:1–11:9

408

Az angyal és a kis könyvtekercs

101Ekkor újra láttam. Egy másik hatalmas angyal jött le a Mennyből.

Felhőbe öltözött, és a feje körül szivárvány volt. Arca a Naphoz, lábai

pedig tűzoszlopokhoz hasonlítottak. 2Kezében egy kis nyitott könyvteker-

cset* tartott. 3Jobb lábával a tengerre lépett, bal lábával a szárazföldre.

Hatalmasat kiáltott, ami úgy hangzott, mint az oroszlán ordítása. Ekkor a hét mennydörgés is megszólalt. 4Már éppen le akartam írni, amit mondott, de

hangot hallottam a Mennyből: „Tartsd titokban a hét mennydörgés szavait,

és ne írd le!”

5Ekkor az angyal, aki egyik lábával a tengeren, a másikkal a szárazföldön

állt, jobb kezét felemelte az égre. 6Megesküdött arra, aki örökké él, aki

teremtette a Mennyet és a benne élőket, a Földet és a rajta élőket, és a tengert és a benne élőket. Azt mondta: „Nem lesz több haladék! 7Azokban a

napokban, amikor eljön az ideje, hogy a hetedik angyal is trombitáljon,

beteljesül Isten titkos terve. Minden úgy lesz, ahogy Isten örömüzenetként*

megmutatta szolgáinak, a prófétáknak*.”

8Ezután ugyanaz a mennyei hang szólt hozzám: „Menj, és vedd át a nyitott

könyvtekercset* az angyal kezéből, aki a tengeren és a szárazföldön áll!”

9Ekkor odamentem az angyalhoz, és megkértem, hogy adja nekem a kis

könyvtekercset. Ő ezt mondta: „Fogd, és edd meg! A gyomrodban keserű

lesz, de a szádban édes, mint a méz.” 10Átvettem az angyaltól a tekercset és

megettem. A számban édes volt, mint a méz, de miután megettem, a

gyomrom megkeseredett. 11Azután ezt hallottam: „Újra prófétálnod* kell sok

népről, nemzetről, nyelvről és királyról.”

A két próféta

111Ezután egy nádból készült mérőpálcát kaptam, és ezt hallottam: „Kelj

fel, és mérd meg Isten templomát*, az oltárt, és azokat, akik a

templomban imádják az Istent! 2De a templom udvarával ne törődj, ne mérd

meg, mert azt a nem zsidó népeknek adták, akik negyvenkét hónapig

tapossák majd a Szent Várost.

3 É n p e d i g h a t a l m a t a d o k k é t t a n ú m n a k , h o g y p r ó f é t á l j a n a k *.

Ezerkétszázhatvan napig fognak prófétálni, zsákruhába* öltözve.” 4Ez a két

tanú az a két olajfa és az a két mécs-tartó, akik az egész Föld Ura előtt állnak.

5Ha valaki bántani akarja őket, a két tanú szájából tűz jön ki, amely elpusztítja ellenségeiket. Így pusztulnak el, akik bántani akarják őket. 6Ennek a két

tanúnak hatalma van arra, hogy bezárják az eget, és ne essen az eső, amíg pró-

fétálásuk ideje tart. De hatalmuk van arra is, hogy a vizeket vérré változtas-sák, vagy bármilyen csapással megverjék a földet, ahányszor csak akarják.

7Amikor ez a két tanú befejezi feladatát, a tanúskodást, a Szörnyeteg

harcolni fog ellenük. A Szörnyeteg a feneketlen mélységből jön fel, legyőzi és megöli őket. 8A két tanú holtteste az utcán fog feküdni, abban a nagy

városban, amit szellemben „Szodomának” és „Egyiptomnak” neveznek. Ez

az a város, ahol az Urat is megölték a kereszten. 9Három és fél napig nem

11:1 templom Isten szellemi lakóhelye a Mennyben, ahol az övéi imádják és szolgálják őt. Ebben az esetben János apostol úgy látja ezt a szellemi templomot, mint ami hasonlít a jeruzsálemi Temp-lomhoz. A 19. versben is.

409

JELENÉSEK 11:10–12:3

engedik eltemetni a két holttestet. Az emberek mindenféle népből, törzsből,

nyelvből és nemzetből odajönnek, és nézik ezt a két halottat. 10A Föld lakosai örülnek, hogy a két tanú meghalt. Ünnepelnek és ajándékokat küldenek

egymásnak, mert ez a két próféta* (tanú) sok szenvedést okozott nekik.

11De három és fél nap múlva Istentől az élet szelleme száll a két prófétába*, akik talpra állnak. 12Akik ezt látják, szörnyen megrémülnek. A két próféta

pedig hangos kiáltást hall a Mennyből: „Jöjjetek fel ide!” Ekkor egy felhőben felemelkednek a Mennybe, ellenségeik pedig nézik őket.

13Ebben az órában szörnyű földrengés támad, amelyben a város tizedrésze

elpusztul, és hétezer ember meghal. Akik életben maradnak, nagyon

megrémülnek, és dicsérik a Menny Istenét.

14Ezzel elmúlt a második csapás. De nézzétek, már közeledik a harmadik!

A hetedik trombita hangja

15A hetedik angyal is megfújta a trombitáját. Ekkor erős hangok szólaltak

meg a Mennyben. Ezt kiáltották:

„Most lett az egész világ feletti királyi uralom a mi Urunké és az

ő Krisztusáé,

és uralkodni fog örökké!”

16Ekkor a huszonnégy öregkorú mennyei vezető, akik az Úr előtt ültek

trónjaikon, arcra borultak, és 17ezekkel a szavakkal imádták Istent:

„Hálát adunk neked, Mindenható Úr Isten,

aki vagy, és aki mindig voltál,

mert nagy hatalmadat kezedbe vetted,

és királyi uralkodásodat megkezdted.

18

Megharagudtak a nem zsidó népek,

de most elérkezett a te haragod ideje.

Itt az idő, hogy megítéld a halottakat.

Eljött az ideje hogy megjutalmazd szolgáidat, a prófétákat*,

szent népedet* és mindazokat, akik tisztelnek téged,

kicsiket és nagyokat egyaránt.

Itt az idő, hogy elpusztítsd azokat, akik a Földet pusztítják.”

19Ekkor kinyílt Isten mennyei temploma, és abban láthatóvá vált a

Szövetség Ládája*. Villámlott, erős hangok és mennydörgések hallatszottak,

földrengés és nagy jégeső támadt.

Az asszony és a vörös sárkány

121Azután egy hatalmas jelkép tűnt föl az égen: egy asszony, akinek a

Nap volt a ruhája, lába alatt a Hold, a fején pedig korona* tizenkét

csillagból. 2Ez az asszony terhes volt, és már egészen közel volt a szülés

ideje, ezért fájdalmában kiáltozott. 3Majd egy másik jelképet is láttam az

égen. Egy óriási vörös színű sárkányt, amelynek hét feje és tíz szarva volt, a 11:19 Szövetség Ládája vagy Frigyláda. A Régi Szövetség idején ennek a mennyei Szövetség-ládának a mintájára készítették el azt a földi Szövetség-ládát, amely a Szentek Szentjében volt. Lásd 2Móz 25:10–22; 1Kir 8:1–9; Zsid 9:4.

JELENÉSEK 12:4–13:4

410

fejein pedig hét korona. 4Farkával lesöpörte az égről, és a földre szórta a

csillagok egyharmadát. A sárkány az asszony elé állt, aki már majdnem

megszülte a gyermekét. Azért állt oda, hogy azonnal felfalja a gyermeket,

amint megszületik. 5Majd az asszony megszülte a fiát. Ez a fiúgyermek arra

született, hogy vaspálcával uralkodjon minden nép fölött. Azután a fiúgyer-

meket felvitték Isten trónjához és magához Istenhez. 6Az asszony pedig

elmenekült a pusztába, olyan helyre, amelyet Isten készített neki, hogy ott

gondoskodjanak róla 1260 napig.

7Ezután háború kezdődött a Mennyben. Mihály* és angyalai küzdöttek a

sárkány és az ő angyalai ellen. 8De a sárkány vereséget szenvedett, és

angyalaival együtt nem maradhatott többé a Mennyben. 9Akkor kihajították

a Mennyből a hatalmas sárkányt. Ez az a régi kígyó, akit Ördögnek, vagy

Sátánnak* is hívnak, és aki az egész világot becsapja. Angyalaival együtt

ledobták a Földre.

10Ekkor erős hangot hallottam a Mennyben. Ezt mondta: „Most lett a

győzelem a mi Istenünké, most mutatta meg az erejét, most lett a királyi

uralom a mi Istenünké! Most jött el Krisztus hatalma, akit Istenünk tett

királlyá! Mert most hajították le a Mennyből testvéreink Vádlóját, aki éjjel-

nappal vádolta őket Isten előtt. 11De testvéreink legyőzték a Vádlót. A

Bárány* vérével győzték le, és azzal, hogy beszédükkel tanúskodtak az

igazságról. Legyőzték, mert nem ragaszkodtak a saját életükhöz, és nem

féltek a haláltól sem. 12Örüljön az egész Menny, és ti mind, akik a Mennyben

laktok! De jaj nektek, föld és tenger, mert leszállt hozzátok a Sátán*! Nagyon dühös, mert tudja, hogy már csak kevés ideje maradt.”

13Amikor a sárkány látta, hogy ledobták a Földre, megtámadta az

asszonyt, aki a fiúgyermeket szülte. 14De az asszony két sas-szárnyat

kapott, a hatalmas sas szárnyait, hogy el tudjon menekülni. El is szállt a

pusztába, arra a helyre, amelyet Isten készített neki. Ott, a sárkánytól

távol, gondot viselnek rá három és fél évig. 15Ekkor a sárkány* szájából

egy folyó ömlött ki. Azzal akarta az asszonyt elsodorni. 16De a föld

segített az asszonynak: megnyitotta a torkát, és elnyelte a vizet, ami a

sárkány szájából ömlött. 17Erre a sárkány nagyon megdühödött az

asszonyra, és elment, hogy háborút indítson az asszony többi gyermeke

e l l e n : a z o k e l l e n , a k i k m e g t a r t j á k I s t e n p a r a n c s a i t , é s J é z u s r ó l tanúskodnak.

18A sárkány megállt a tengerparton.

A Szörnyeteg

131Ekkor egy Szörnyeteget láttam kiemelkedni a tengerből. Tíz szarva

volt és hét feje. A szarvain tíz aranykorona*, és a fejein Istent gyalázó

nevek. 2A Szörnyeteg párduchoz hasonlított, lába olyan volt, mint a medvéé,

szája pedig, mint az oroszláné. A sárkány átadta neki a saját erejét, trónját és nagy hatalmát. 3A Szörnyeteg egyik fején halálosan megsebesült, de a seb

mégis begyógyult. 4A világon minden ember csodálta, és követte a szörnye-

teget. Imádták a sárkányt, mert hatalmát átadta a Szörnyetegnek. De

12:7 Mihály Egy arkangyal neve. Ő vezeti Isten angyalainak harci seregét. Lásd Jud 9. 12:15 sár-

kány Szó szerint: „kígyó”.

411

JELENÉSEK 13:5–14:3

imádták a Szörnyeteget is, és azt mondták: „Ki olyan hatalmas, mint ez a

Szörnyeteg? Ki tudna vele szembeszállni?”

5A Szörnyeteg hatalmat kapott arra, hogy nagy dolgokkal dicsekedjen, és

Istent gyalázza negyvenkét hónapig. 6Ezért Isten ellen beszélt, káromkodott,

gyalázta Istent és nevét, Isten lakóhelyét és a Menny többi lakóit is. 7Azt is megengedték neki, hogy Isten népe ellen harcoljon, és legyőzze őket.

Hatalmat kapott minden törzs, nép, nyelv és nemzet fölött, 8hogy a Föld

lakói imádják a Szörnyeteget. Igen, de csak azok, akiknek neve a világ

teremtése óta nincsen beírva az Élet Könyvébe. Ez a könyv a Bárányé*, akit

megöltek.

9Akinek van füle, hallja meg:

10

Aki fogságra való, az fogoly lesz,

aki kard általi halálra, az kard által hal meg.

Ekkor van igazán szüksége Isten népének az állhatatos kitartásra és hitre.

A Vadállat

11Azután megint láttam: egy másik Vadállat emelkedett ki a földből. Két

szarva volt, olyan, mint a Báránynak*, de úgy beszélt, mint a sárkány. 12Ez a Vadállat a Szörnyeteg előtt állt, és ugyanolyan hatalma volt, mint annak.

Arra használta a hatalmát, hogy a Föld minden lakóját rávegye, hogy imádja

a Szörnyeteget, akinek halálos sebe begyógyult. 13A Vadállat nagy csodákat*

is tett, olyannyira, hogy az emberek szeme láttára tüzet hozott le az égből a földre. 14Ezekkel a csodákkal a Szörnyeteget szolgálta, és becsapta az

embereket, mert hatalmat kapott rá. A Föld lakóinak megparancsolta, hogy

készítsék el a Szörnyeteg tiszteletére annak szobrát. Ez az a Szörnyeteg,

akinek a kard által okozott sebe begyógyult. 15A Vadállat hatalmat kapott

arra, hogy szellemet adjon a Szörnyeteg szobrába. Így ez a szobor beszélni

tudott, sőt azt is megparancsolta, hogy öljék meg azokat, akik nem imádták

őt. 16Kényszerített minden embert, kicsiket és nagyokat, gazdagokat és

szegényeket, szabadokat és szolgákat, hogy a jobb kezükön vagy a

homlokukon egy bizonyos jelet viseljenek. 17Azért tette ezt, hogy csak az

adhasson el, vagy vehessen meg valamit, aki ezt a jelet viseli. A jel pedig a Szörnyeteg neve, vagy a nevének megfelelő szám volt. 18Ehhez kell a

bölcsesség! Aki értelmes, megértheti, mit jelent a Szörnyeteg száma, mert az

egy ember száma: 666.

A száznegyvennégyezer a Sion-hegyen

141Ezután ismét láttam: a Bárányt* a Sion-hegyen*, és vele együtt azt a

száznegyvennégyezer embert, akik a Bárány nevét és a Bárány

Atyjának nevét viselték a homlokukon. 2Azután hangot hallottam a

Mennyből, amely nagy vízesés dübörgő hangjához, vagy hatalmas menny-

dörgéshez hasonlított. Mégis úgy hangzott, mint mikor sok hárfán egyszerre

játszanak. 3Új éneket énekeltek Isten trónja előtt, ahol a négy mennyei

élőlény és az idős mennyei vezetők is vannak. De ezt az éneket senki más

13:13 csodákat megdöbbentő és csodálatos dolgokat, de a Sátán ereje által. 14:1 Sion-hegy Jeru -

zsálem másik neve. Itt jelképesen azt a szellemi várost jelenti, ahol Isten és az övéi élnek.

JELENÉSEK 14:4–20

412

nem tanulhatta meg, csak az a száznegyvennégyezer, akiket az emberek

közül szabadítottak meg. 4–5Ők azok, akik nem követtek el bűnt az asszo-

nyokkal, megőrizték a tisztaságukat, és követik a Bárányt, akárhová megy.

Ők azok, akiket az emberek közül szabadítottak meg, akik nem hazudtak, és

hibátlanok. Ők az elsők, akiket Isten és a Bárány számára kiválogattak.

A három angyal

6Ekkor ismét láttam. Magasan az égen egy másik angyal repült. Nála volt

az örökkévaló örömhír* üzenete, hogy kihirdesse a Föld lakóinak: minden

nemzetnek, törzsnek, nyelvnek és népnek. 7Erős hangon ezt kiáltotta: „Istent

tiszteljétek, és őt dicsőítsétek, mert ítéletének órája elérkezett! Imádjátok azt, aki a Mennyet, a földet, a tengert és a vízforrásokat teremtette!”

8Ezután egy második angyal jött, aki kihirdette: „Elpusztult! Elpusztult

Babilon, a nagy város, aki minden népet megitatott a bálványimádás*

részegítő borával!”

9Majd egy harmadik angyal jött utánuk, és nagy hangon ezt kiáltotta: „Aki

a Szörnyeteget és annak szobrát imádja, és annak jelét engedi a homlokára

vagy a kezére tenni, 10az inni fog Isten haragjának borából. Ennek a harag-

bornak az erejét nem enyhíti semmi, ott gyűlik Isten haragjának poharában.

Aki ebből iszik, azt tűz és égő kén fogja kínozni a szent angyalok és a

Bárány* szeme láttára. 11Se éjjel, se nappal nem lesz nyugtuk azoknak az

embereknek, akik a Szörnyeteget és annak szobrát imádják, vagy magukon

viselik a Szörnyeteg nevének jelét. Kínlódásuk füstje örökké felszáll. 12Itt van szüksége az állhatatos kitartásra Isten népének. Azoknak, akik engedelmeskednek Isten parancsainak és megőrzik a Jézusban való hitüket.”

13Ezután egy hangot hallottam a Mennyből. Ezt mondta nekem: „Írd le ezt:

mostantól fogva boldogok és áldottak azok, akik az Úrban halnak meg.”

„Igen — mondja a Szent Szellem*—, most már megpihenhetnek a

munkájuk után, mert amit elvégeztek, az követi őket.”

Aratás és szüret a Földön

14Azután ismét láttam. Egy fehér felhőn ült valaki, aki hasonlított az

„Emberfiához”*. A fején arany korona* volt, a kezében pedig éles sarló*. 15A

templomból* kijött egy másik angyal, és erős hangon kiáltott annak, aki a

felhőn ült: „Fogd a sarlódat és arass, mert eljött az aratás órája, megérett a Földön az aratnivaló!” 16Erre a felhőn ülő megsuhintotta sarlóját a Föld

fölött, és learatta a termést.

17Ezután egy másik angyal is kijött a mennyei templomból, aki szintén éles

sarlót tartott a kezében. 18Az oltártól* pedig előlépett egy angyal, akinek

hatalma volt a tűz fölött, és nagy hangon ezt kiáltotta a sarlós angyalnak:

„Fogd az éles sarlódat, és szüreteld le a Föld szőlőjét, mert már érettek a

fürtök!” 19Erre az angyal megsuhintotta sarlóját a Föld fölött, leszüretelte a Föld szőlőjét, és a szőlőfürtöket bedobta Isten nagy haragjának szőlőprésébe.

20A városon kívül kipréselték a szőlőt. A szőlőprésből annyi vér folyt ki,

hogy még háromszáz kilométerrel* távolabb is a lovak szájáig ért.

14:15 templom Isten szellemi lakóhelye a Mennyben, ahol az övéi imádják és szolgálják őt. A 17.

versben is. 14:20 háromszáz kilométer Szó szerint: „1600 stadium”.

413

JELENÉSEK 15:1–16:5

151Azután újra láttam. A Mennyben hatalmas és csodálatos jel tűnt fel:

hét angyal, akiknél a hét utolsó csapás volt. Az utolsók, mert ezzel lett

teljessé, és ezzel fejeződött be Isten haragja.

A győztesek éneke

2Majd ismét láttam: mintha üvegtenger lett volna előttem, amibe tűz

keveredett. Az üvegtengeren álltak mindazok, akik legyőzték a

Szörnyeteget, annak szobrát, és a nevének megfelelő számot. A győztesek

kezében Isten hárfái voltak. Énekelték 3Mózesnek*, Isten szolgájának és a

Báránynak* énekét:

„Nagy és csodálatos mindaz, amit teszel, Mindenható Úr Isten!

Igazság és igazságosság minden tetted alapja, Nemzetek Királya!

4

Ki ne tisztelne téged, ki ne dicsérné neved?

Mert egyedül te vagy SZENT!

Minden nép hozzád fog jönni,

hogy imádjon téged, mert világosan meglátják igazságos ítéleteidet.”

A hét angyal és a hét harag-pohár

5Ekkor újra láttam. A mennyei Szent Sátor szentélye* kinyílt, 6és hét

angyal jött elő. Náluk volt a hét utolsó csapás. Ragyogó tiszta ruhájukat a

mellükön aranyöv fogta körül. 7Ekkor a négy mennyei élőlény közül az

egyik hét aranypoharat adott a hét angyalnak. A poharak tele voltak az

örökkön-örökké élő Isten haragjával. 8A szentélyt pedig betöltötte Isten di-

csőségének és hatalmának füstje. Ezért senki nem léphetett be oda, amíg a

hét angyal hét csapása be nem fejeződött.

161Ezután erős hangot hallottam a templom szentélyéből*. Ezt mondta a

hét angyalnak: „Menjetek és öntsétek ki a Földre az Isten haragjával

teli hét poharat!”

Az első csapás

2Az első angyal megindult, és kiöntötte a Földre az első poharat. Ekkor

szörnyű és fájdalmas sebek támadtak azokon az embereken, akik a

Szörnyeteg jelét viselték, és annak szobrát imádták.

A második csapás

3A második angyal a tengerre öntötte ki a poharát. Erre a tenger vize olyan

lett, mint a halott ember vére, és a tengerben minden élőlény elpusztult.

A harmadik csapás

4A harmadik angyal a folyókra és a vizek forrásaira öntötte ki poharát. Ekkor a vizek mind vérré változtak. 5Hallottam, hogy a vizek angyala ezt mondja:

15:5 mennyei … szentélye Szó szerint: „a bizonyság sátorának szentélye”. A Régi Szövetség idején ennek a mennyei sátornak a mintájára készítette Mózes a Szent Sátrat, amelyben Isten lakott a népe között a földön. Ebben őrizték azt a két kőtáblát, amelyre a Tízparancsolat volt írva. Ez volt a Régi Szövetség bizonysága, vagy bizonyítéka. Lásd 2Móz 25:8–22. 16:1 templom szentélye Isten szellemi trónusa és lakóhelye a mennyei templomban, ahol az övéi imádják és szolgálják őt. A 16:17 versben is.

JELENÉSEK 16:6–21

414

„Igazságosan ítéltél,

te Szent, aki vagy és aki mindig voltál!

6

Mivel szent népedet és a prófétákat* gyilkolták, és vérüket a földre

öntötték, most vért adtál inni a gyilkosaiknak, mert ezt érdemlik.”

7Ekkor megszólalt a mennyei oltár*, és azt mondta:

„Igen, Mindenható Úr Isten,

igazak és igazságosak a Te ítéleteid.”

A negyedik csapás

8A negyedik angyal a Napra öntötte a poharát. Ekkor a Nap hatalmat

kapott, hogy tüzével égesse az embereket, 9akik súlyos égési sérüléseket

szenvedtek. A sebesültek átkozták Istent, mert neki hatalma volt ezeken a

csapásokon. De mégsem akarták megváltoztatni gondolkodásukat és

életüket, hogy elismerjék Istent, és dicsőséget adjanak neki.

Az ötödik csapás

10Az ötödik angyal a Szörnyeteg trónjára öntötte a poharát. Ekkor a

Szörnyeteg birodalma sötétségbe borult, és az emberek a nyelvüket

harapdálták fájdalmukban. 11Átkozták a Menny Istenét sebeik és

fájdalmaik miatt, de nem akarták abbahagyni, vagy megváltoztatni, amit

addig tettek.

A hatodik csapás

12A hatodik angyal a nagy Eufrátesz folyóra öntötte a poharát. Ekkor

annak vize kiszáradt, hogy utat készítsen a kelet felől jövő királyoknak.

13Ezután ismét láttam. Három békához hasonló gonosz szellem* jött ki a

Szörnyeteg, a Vadállat és a Hamis Próféta* szájából. 14Ezeknek a gonosz

szellemeknek csodatévő hatalmuk volt*. A Föld összes királyához

elmentek, hogy összegyűjtsék őket a Mindenható Isten nagy napjának

csatájára.

15„Figyeljetek! Hamarosan megérkezem, de úgy jövök, mint a tolvaj.

Boldog az, aki nem alszik el, hanem ébren marad. Boldog, aki megőrzi a

ruháit. Az nem fog meztelenül járni, és nem kell szégyenkeznie.”

16A gonosz szellemek össze is gyűjtötték a Föld királyait arra a helyre,

amelyet héberül Armageddonnak neveznek.

A hetedik csapás

17Ezután a hetedik angyal kiöntötte a poharát a levegő-égre. Erre erős

hang hallatszott a mennyei szentélyben lévő Trón felől: „Befejeződött!”

18Villámlott, mennydörgés és morajlás hallatszott, és nagy földrengés

támadt. Ez volt a legerősebb földrengés, mióta ember él a Földön. 19A

nagy város három részre hasadt, és az összes népek városai összedőltek.

Isten visszaemlékezett rá, hogy a nagy Babilont meg akarja büntetni.

Odaadta neki azt a poharat, ami tele volt Isten rettenetes haragjának

borával. 20A szigetek mind elsüllyedtek, és a hegyek is eltűntek. 21Az

16:14 csodatévő hatalmuk volt Megdöbbentő és csodálatos dolgokat tettek, de a Sátán ereje által.

415

JELENÉSEK 17:1–14

égből hatalmas jégeső zuhogott. Egy-egy jégdarab körülbelül 32 kg-ot

nyomott.* Az emberek átkozták Istent a jégeső csapása miatt, mert az

valóban szörnyű volt.

A Nagy Parázna

171Ezután odajött hozzám az egyik angyal a hét közül, akik a hét poharat

kapták, és azt mondta: „Gyere, megmutatom neked a Nagy Parázna

megbüntetését, aki a sok tenger felett ül. 2Ő az, akivel a Föld királyai

szexuális bűnöket* követtek el. A Föld lakói pedig lerészegedtek a Nagy

Parázna szexuális bűneinek borától.”

3Ekkor magával ragadott a Szellem*, és az angyal elvitt a pusztába. Ott

egy asszonyt láttam, aki a Szörnyeteg hátán ült, amelynek hét feje és tíz

szarva volt. A Szörnyeteg vörös színű testére mindenhol olyan nevek

voltak írva, amelyek Istent gyalázták. 4Az asszony bíbor színű és vörös

ruhába öltözött, drágakövekkel, gyöngyökkel és arannyal ékesítette magát.

A kezében arany kelyhet tartott, amely tele volt szexuális bűneivel* és

mindenféle utálatos dologgal. 5Homlokára ez a titokzatos név volt felírva:

A NAGY BABILON,

AZ ÖSSZES PARÁZNÁK ANYJA

A FÖLD MINDEN GONOSZSÁGÁNAK ANYJA

6Láttam, hogy az asszony részeg. Isten szent népének* vérétől

részegedett meg, azoknak a vérétől, akiket a Jézusról való tanúskodásukért

öltek meg.

Amikor ezt az asszonyt megláttam, nagyon elcsodálkoztam. 7Az angyal

meg is kérdezte: „Miért csodálkozol? Elmondom neked az asszony titkát,

és a hétfejű, tízszarvú Szörnyeteg titkát, amely az asszonyt a hátán

hordozza. 8A Szörnyeteg, amit láttál, volt, de most nincs. Fel fog jönni a

feneketlen mélységből, azután pedig végső pusztulása következik. A

földön élő emberek közül azok, akiknek a neve a világ teremtése óta nincs

beleírva az Élet Könyvébe, csodálkoznak, amikor meglátják a Szörnyeteget.

Azon csodálkoznak, hogy a Szörnyeteg volt, most nincs, de mégis

megjelenik.

9Itt van szükséged igazán a bölcsességre, hogy ezt megérthesd! A

Szörnyeteg hét feje — azt a hét dombot jelenti, amin az asszony ül. De

jelenti azt a hét királyt is, 10akik közül az első öt már meghalt, az egyik

most uralkodik, az utolsó pedig még nem jött el. Amikor majd eljön, csak

rövid ideig maradhat. 11Maga a Szörnyeteg pedig, amely volt, de most

nincs, az a nyolcadik király. Ez is a hét király közé tartozik, és a pusztulás felé halad.

12A tíz szarv, amelyet láttál, tíz királyt jelent, akik még nem kezdték meg

uralkodásukat. Ők majd a Szörnyeteggel együtt kapnak egyetlen óráig tartó

hatalmat. 13Mind a tíz királynak ugyanaz a célja. Erejüket és hatalmukat át

fogják adni a Szörnyetegnek. 14Háborút fognak indítani a Bárány* ellen. A

Bárány azonban legyőzi őket, mert ő az urak Ura és a királyok Királya. A

16:21 körülbelül … nyomott Szó szerint: „egy talentumot” — Mai mértékkel kb. 27–36 kg.

JELENÉSEK 17:15–18:9

416

Báránnyal együtt fognak győzni azok, akiket a Bárány elhívott, kiválasztott

és akik hűségesek hozzá.”

15Az angyal így folytatta: „Azok a hatalmas tengerek, amelyek felett a Nagy

Paráznát láttad ülni, a népeket, embertömegeket, nemzeteket és nyelveket

jelentik. 16A Szörnyeteg és a tíz szarv (tíz király), amelyet láttál, meggyűlölik a Nagy Paráznát, elpusztítják, elveszik tőle még a ruháit is, a testét pedig

megeszik, és őt magát tűzben megégetik. 17Mert Isten adta a tíz király szívébe, hogy az ő tervét végrehajtsák. Igen, Isten akarta, hogy a tíz király egy akarattal átadja hatalmát a Szörnyetegnek, amíg Isten szavai beteljesednek. 18Az asszony pedig, akit láttál, azt a nagy várost jelenti, amely a Föld királyai felett uralkodik.”

Babilon pusztulása

181Ezután egy másik angyalt láttam leszállni a Mennyből, akinek igen

nagy hatalma volt. Dicsőségének fénye beragyogta a földet, és 2erős

hangon ezt kiáltotta:

„Elpusztult! Babilon, a nagy város elpusztult!

Gonosz szellemek* lakóhelye lett belőle,

és mindenféle gonosz szellem, utálatos és gyűlöletes madár börtöne.

3

Mert Babilon minden népet megrészegített szexuális bűneinek* borával.

Hiszen vele együtt követték el a Föld összes királyai

a szexuális bűnöket.

A világ összes üzletemberei Babilon pazarló életmódjából

és költekező jólétéből gazdagodtak meg.”

4Ezután egy másik hangot hallottam a Mennyből, amely azt mondta:

„Népem, gyere ki abból a városból,

hogy ne vegyél részt annak bűneiben,

és ne érjenek a csapások, amik a városra fognak jönni!

5

Mert Babilon bűnei már az égig érnek,

és Isten visszaemlékezett minden gonoszságára.

6

Ezért bánjatok úgy ezzel a várossal, ahogy ő bánt másokkal,

sőt kétszeresen fizessetek meg mindenért, amit tett!

A pohárba, amelyet másoknak készített,

töltsetek neki magának kétszeresen!

7

Fizessetek neki annyi szomorúsággal és szenvedéssel,

amennyi dicsőséget

és gondtalan gazdagságot szerzett magának!

Mert Babilon ezt mondja: ‘Királynő vagyok, aki a trónján ül!

Nem vagyok özvegy, és soha nem fogok szenvedni,

vagy szomorkodni.’

8

Ezért egy bizonyos napon mind egyszerre érik Babilont a számára

készített csapások:

halál, szomorúság, nagy éhség,

és tűzben pusztul el a város.

Mert erős az Isten, aki őt elítélte.

9A föld királyai pedig, akik Babilonnal együtt követték el a szexuális

bűnöket*, és részt vettek gazdagságában, látják a város égésének füstjét:

417

JELENÉSEK 18:10–23

sírnak és jajgatnak miatta. 10Megállnak majd a távolban, mert félnek a

kínjaitól, és azt mondják:

‘Jaj neked, jaj neked, te hatalmas város, Babilon!

Egyetlen óra alatt ért utol ítéleted!’

11Siratják és gyászolják Babilont az egész világ üzletemberei és kereskedői*

is, mert ezek után senki nem veszi meg tőlük az áruikat: 12aranyat, ezüstöt,

drágaköveket, gyöngyöket, finom ruhákhoz való vásznat, bíbor színű ruha-

anyagokat, selymet, bársonyt, sokféle illatos fát, elefántcsontból faragott

dísztárgyakat, a sokféle drága fából, bronzból, vasból és márványból készült

tárgyat, 13a fűszereket: fahéjat, balzsamot, füstölőszereket, mirhát, tömjént, meg bort és az olajfa olaját, a finom lisztet és a búzát, a marhákat, juhokat, lovakat és a szekereket, meg a rabszolgákat és emberek lelkét!

14 ‘Ó, Babilon, amire a szíved vágyott, mindaz a jó eltűnt előled!

Minden gazdagságod és fényes jóléted örökre elveszett,

és soha többé meg nem találod.’

15Az üzletemberek és kereskedők abból gazdagodtak meg, hogy mindezeket

a dolgokat eladták Babilonban. De most félnek Babilon szenvedéseitől, és

csak távol állva sírnak és sajnálkoznak. 16Ezt mondják:

‘Jaj, jaj! Te nagy város,

aki finom ruhákba, bíborba és bársonyba öltöztél,

arany ékszerekkel, drágakövekkel és gyöngyökkel díszítetted magad!

17

Hogy elpusztult minden gazdagságod egyetlen óra alatt!’

Ugyanígy a hajóskapitányok, tengerészek, és mindazok, akik a tengereken

utaznak és kereskednek, távolról nézik 18az égő Babilon felszálló füstjét, és ezt kiáltják: ‘Nem volt a Földön még egy ilyen nagy város!’ 19Szomorúságukban a fejükre hamut szórnak, és sírva kiáltozzák:

‘Jaj, jaj! Te nagy város!

Akinek csak hajója volt a tengeren,

mind meggazdagodott Babilon gazdagságából.

Mégis elpusztult Babilon egyetlen óra alatt!’

20 ‘Menny! Te örülj ennek!

Örvendezzetek, apostolok*, próféták*, és Isten szent népe*!

Mert Isten bosszút állt Babilonon ti miattatok!’

21Ezután egy erős angyal felkapott egy malomkő nagyságú sziklát,

behajította a tenger vizébe, és azt mondta:

„Így lesz a nagy várossal, Babilonnal is,

így fogják ledobni, hogy soha többé ne is lássa senki!

22

Babilon! Többé nem hallatszik benned

hárfások, lantosok, fuvolások és trombitások zenéje,

soha többé nem dolgozik benned semmiféle mesterember,

nem hallatszik többé a malom zúgása,

23

többé nem fénylik a lámpa,

nem hallatszik benned a vőlegény és menyasszony hangja!

JELENÉSEK 18:24–19:10

418

Mert a te üzletembereid voltak a világ hatalmasai,

és varázslásoddal* minden népet becsaptál.

24

Babilon! Megölted a prófétákat* és Isten szentjeit*.

Téged vádolnak mindazoknak az embereknek a haláláért,

akiket megöltek a Földön.”

Isten dicsérete a Mennyben

191Ezután hallottam: mintha a Mennyben óriási sokaság hatalmas

hangon kiáltana. Ezt énekelték:

„Halleluja!*

A győzelem, a dicsőség és a hatalom a mi Istenünké!

2

Igazak és igazságosak ítéletei,

mert elítélte és megbüntette a Nagy Paráznát,

aki szexuális bűneivel* megrontotta az egész Földet.

Bosszút állt Isten a Nagy Paráznán, aki megölte Isten szolgáit.”

3És újra énekelték:

„Halleluja!

A Nagy Parázna pusztulásának füstje felszáll mindörökké!”

4Ekkor földre borult a huszonnégy idős mennyei vezető és a négy mennyei

élőlény, és így imádták a trónon ülő Istent:

„Ámen*! Halleluja!”

5Azután hang hallatszott a Trón felől, amely ezt mondta:

„Dicsérjétek a mi Istenünket, kicsik és nagyok mindannyian,

akik szolgáljátok és tisztelitek Őt!”

6Azután nagy sokaság hangját hallottam, amely hatalmas vízesés

robajához, vagy mennydörgéshez hasonlított. Ezt énekelték:

„Halleluja!

Mert uralkodik az Úr, a mi Istenünk, a Mindenható.

7

Örüljünk és dicsérjük Istent,

mert eljött a Bárány* (Jézus) lakodalmának ideje,

mert Mennyasszonya felkészült az esküvőre:

8

ragyogó tiszta menyasszonyi ruhát kapott, és abba öltözött.”

Ez a menyasszonyi ruha azokat a jó és igazságos dolgokat jelképezi,

amiket Isten népe* tett.

9Ezután az angyal így szólt hozzám: „Írd le: Boldogok azok, akiket

meghívtak a Bárány* lakodalmába, az ünnepi vacsorára.” Majd ezt mondta:

„Ezek valóban Isten szavai.”

10Ekkor én, János, földre estem az angyal lába elé, hogy imádjam őt. De azt

mondta: „Vigyázz, ne engem imádj, hanem Istent! Hiszen a szolgatársad

vagyok. De nem csak neked, hanem a testvéreidnek is, akik Jézusról

tanúskodnak. Mert a Jézusról való tanúskodás a prófétaság szelleme.”

19:1 Halleluja Héber szó, azt jelenti: „Dicsőség Istennek!” A 3, 4, 6. versben is.

419

JELENÉSEK 19:11–20:6

A királyok Királya és urak Ura

11Ismét láttam: megnyílt a Menny, és egy fehér ló jelent meg. Lovasának

neve „Hűséges és Igaz”, mert igazságosan ítél és harcol. 12A lovon ülő

szeme, mint a tűz lángja, a fején pedig sok korona. Olyan név van ráírva a

lovasra, amit rajta kívül senki nem ismer. 13Vérbe mártott köpenyt visel. A

neve pedig ez: „Isten Beszéde”. 14Mennyei seregek követik, akik fehér

lovakon ülnek, és mind tiszta fehér ruhát viselnek. 15Az elöl haladó lovas

szájából éles kard jön ki, amellyel a népeket veri. Vaspálcával uralkodik

fölöttük, és ő fogja kipréselni a szőlőt a Mindenható Isten szörnyű

haragjának présében. 16A lovas derekánál, a köpenyére ez a név volt fölírva:

KIRÁLYOK KIRÁLYA ÉS URAK URA

A nagy csata

17Azután láttam: egy angyal állt a Napban, és erős hangon ezt kiáltotta az

égen magasan szálló összes madaraknak: „Gyertek ide, gyűljetek össze az

Isten nagy lakomájára, 18és egyétek a királyok, tábornokok és hatalmasok

testét, egyétek a lovakat és lovasaikat, egyétek mindenféle ember testét:

szabadokat és rabszolgákat, kicsiket és nagyokat!”

19Ekkor megláttam a Szörnyeteget és a Föld királyait: hadseregeikkel

együtt összegyűltek, hogy harcoljanak a fehér lovon ülő és serege ellen. 20De a Szörnyeteg, és vele együtt a Hamis Próféta* is fogságba esett. Ez a Hamis

Próféta az, aki csodákat* tett a Szörnyeteg érdekében, és ezzel becsapta

mindazokat, akik magukra vették a Szörnyeteg jelét, és imádták annak

szobrát. A Szörnyeteget és a Hamis Prófétát elevenen bedobták a tűz-tóba,

amelyben kén ég. 21A Szörnyeteg hadseregét pedig az a kard ölte meg,

amely a fehér lovon ülő szájából jött ki. Az elesettek húsát a madarak ették, ameddig valamennyi madár jóllakott.

Az Ezer Éves Királyság

201Ezután ismét láttam: egy angyal szállt le a Mennyből. Kezében tartotta

a feneketlen mélység kulcsát és egy nagy láncot. 2Foglyul ejtette a

Sárkányt (azt a Régi Kígyót, aki az Ördög vagy más néven a Sátán*), és

megkötözte a lánccal ezer évre. 3Azután ledobta a feneketlen mélységbe, a

lejáratot pedig bezárta és lepecsételte. Azért tette ezt, hogy a Sárkány ne

tudja többé becsapni a népeket, amíg az ezer év le nem telik. Ezer év múlva

majd egy kis időre szabadon kell még engedni a Sárkányt.

4Azután láttam: trónokat, és azokat, akik rajtuk ültek. Ezek hatalmat kaptak, hogy ítéljenek. Láttam azoknak az embereknek a lelkeit, akiket lefejeztek a

Jézusról való tanúskodásuk és Isten üzenetének hirdetése miatt. Ezek nem

imádták a Szörnyeteget, sem annak szobrát, és nem engedték a homlokukra

vagy a kezükre tenni a Szörnyeteg jelét. Ezek az emberek feltámadtak, és ezer évig együtt uralkodtak Krisztussal. Ez az első feltámadás. 5A többi halott még nem támad fel, amíg le nem telik az ezer év. 6Áldottak és szentek* azok, akik részt vesznek az első feltámadásban! rajtuk nincs hatalma a második halálnak, hanem Isten és Krisztus papjai lesznek, és ezer évig együtt uralkodnak vele.

19:20 csodákat megdöbbentő és csodálatos dolgokat, de a Sátán ereje által.

JELENÉSEK 20:7–21:10

420

7Amikor eltelik az ezer év, kiengedik a Sátánt* a börtönéből. 8Ő pedig

kimegy, hogy becsapja a világ összes népeit — Gógot és Magógot.

Összegyűjti őket a háborúra, és annyian lesznek, mint a tenger partján a

homokszemek. 9Összegyűlnek, végigvonulnak az egész Földön, és bekerítik

Isten népének táborát és a várost, amelyet Isten szeret. De a Mennyből tűz

száll le, és elpusztítja a Sátán hadseregét. 10A Sátánt pedig, aki becsapta a népeket, bedobják a tűz-tóba, amelyben kén ég. Így a Sátán is oda kerül a

Szörnyeteg és a Hamis Próféta* mellé, és éjjel-nappal, örökkön-örökké

kínozzák őket.

A Nagy Ítélet

11Azután láttam: egy hatalmas, fehér trónt, és azt, aki rajta ült. Előle

elfutott a Föld és az ég, és nyomtalanul eltűntek. 12Majd láttam: a Trón előtt halottak álltak, nagyok és kicsik. Majd könyveket nyitottak ki. Ítéletet

hirdettek a halottak felett: mindenkinek a saját tettei alapján. Ezek a dolgok a könyvekben voltak feljegyezve. Azután kinyitottak egy másik könyvet is, az

Élet Könyvét. 13A tenger kiadta a benne levő halottakat, ugyanígy a Halál és

a Hádész* is kiadták a náluk levő halottakat. Minden egyes embert a tettei

szerint ítéltek meg. 14Ezután a Halált és a Hádészt is bedobták a tűz-tóba. Ez a második halál: a tűz-tó. 15Ha valaki nem volt beírva az Élet Könyvébe, azt

az embert is bedobták a tűz-tóba.

Új Ég, Új Föld, Új Jeruzsálem

211Ezután újra láttam. Új Ég és Új Föld* tűnt elő, mert az első ég és az

első Föld eltűntek, és tenger sem volt többé. 2Láttam, hogy a Szent

Város, az Új Jeruzsálem* leszállt a Mennyből, Istentől. Olyan volt, mint egy

menyasszony, akit a férje számára öltöztettek fel menyasszonyi ruhába, és

ékszerekkel ékesítettek. 3Majd erős hangot hallottam a Mennyből, amely ezt

kiáltotta: „Isten otthona most már az emberek között van. Ezentúl Isten

együtt lakik az emberekkel, akik népévé lesznek. Ő maga lesz velük,

Istenükké lesz, 4és minden könnyet letöröl a szemükről. Nem lesz többé

halál, nem lesz több gyász, sírás és fájdalom, mert a régi dolgok elmúltak.”

5Ekkor az, aki a trónon ül, ezt mondta: „Lásd meg, én mindent megújítok!”

Majd így szólt hozzám: „Írd le, mert ezek a beszédek megbízhatók és igazak!”

6Azután ezt mondta: „Be van fejezve! Én vagyok az Alfa és az Ómega*, aki

elkezdi és be is fejezi. Aki szomjas, annak én adok inni az élet vizének

forrásából — ajándékul. 7Aki győz, örökli mindezeket, és annak Istene

leszek, ő pedig a fiam lesz. 8De a gyávák, a hitetlenek, és akik gyűlöletes

dolgokat tesznek, a gyilkosok, a szexuális bűnben* élők, és akik varázslással*

foglalkoznak, a bálványimádók*, meg a hazugok — mindezek az emberek a

tűz-tóba kerülnek, amelyben kén ég. Ez a második halál.”

9Azután odajött hozzám egy angyal. Ő volt az egyik a hét angyal közül,

akik a hét utolsó csapással teli poharakat kapták. Ezt mondta: „Gyere,

megmutatom neked a Menyasszonyt, aki a Bárány* felesége!” 10Ekkor

21:1 „Új Ég, Új Föld” Lásd Ézs 65:17; 66:22; 2Pét 3:13. 21:2 Új Jeruzsálem vagy Mennyei Jeruzsálem — az a szellemi hely a Mennyben, ahol Isten és az övéi laknak örökké. 21:6 Alfa és az Ómega A görög ABC első és utolsó betűi. Jelentése: Isten a kezdete és a befejezése mindennek.

421

JELENÉSEK 21:11–22:5

magával ragadott a Szent Szellem*, és az angyal elvezetett egy hatalmas és

magas hegyre. Megmutatta a Szent Várost, Jeruzsálemet, amely a Mennyből,

Istentől szállt le. 11Isten dicsősége ragyogott belőle, és a fénye olyan volt, mint a legértékesebb drágakőé, a kristálytiszta gyémánté. 12A városnak erős

és magas fala volt és tizenkét kapuja. Minden kapunál egy-egy angyal állt, és a kapukra Izrael* tizenkét törzsének nevei voltak fölírva. 13Három kapu volt

a város keleti oldalán, három az északi, három a déli és három a nyugati

oldalon. 14A városfal tizenkét alapkőre* épült. Ezekre a Bárány tizenkét

apostolának* nevei voltak felírva.

15Az angyalnál, aki velem beszélt, volt egy arany mérőpálca. Azzal mérte meg

a várost: a kapukat és falakat. 16A város pontosan négyzet alakú, hossza és

szélessége egyenlő. Megmérte a várost a mérőpálcával, és az eredmény tizenkétezer stádium* lett. A városnak ennyi a hossza, ugyanennyi a szélessége és a

magassága is. 17Azután a falat is megmérte: ez száznegyvennégy könyök*

magas volt (férfi, vagyis angyal mértékével mérve). 18A fal gyémántból épült, maga a város pedig színaranyból, amely olyan átlátszó volt, mint a tiszta üveg.

19A városfal alapját értékes drágakövek alkották: az első alapkő gyémánt, a

második zafír, a harmadik kalcedon, a negyedik smaragd, 20az ötödik szárdonix, a hatodik rubin, a hetedik krizolit, a nyolcadik berill, a kilencedik topáz, a tizedik krizopráz, a tizenegyedik jácint (cirkon), a tizenkettedik ametiszt volt. 21A tizenkét kapu tizenkét gyöngyből készült: minden kapu egy-egy gyöngyből. A

város utcái színaranyból voltak, amely olyan átlátszó volt, mint a tiszta üveg.

22Templomot* nem láttam a városban, mert maga a Mindenható Úr Isten

és a Bárány* a város temploma. 23A városnak nincs szüksége sem a Nap, sem

a Hold fényére, mert Isten dicsőségének ragyogása világítja meg. A fény

forrása pedig maga a Bárány (Jézus).

24Az ő fényénél járnak a világ népei. A Föld királyai ebbe a városba hozzák

be dicsőségüket. 25A város kapuit soha nem zárják be nappal, éjszaka pedig

nem is lesz ott. 26Oda viszik be a népek dicsőségét és gazdagságát. 27De

semmit nem lehet bevinni a városba, ami nem tiszta. Senki nem mehet be

oda, aki szégyellni való, utálatos, vagy hamis dolgokat tesz. Csak azok

fognak bemenni, akiknek nevét felírták az Élet Könyvébe, amely a Bárányé.

Az Élet Folyója

221Azután az angyal megmutatta nekem a folyót, amelyben az élet vize

folyik: fénylő és tiszta, mint a kristály. Isten és a Bárány* (Jézus)

trónjától ered, 2és végigfolyik a város utcájának közepén. A folyó mindkét

partján az Élet Fája áll, amely évente tizenkétszer terem: minden hónapban

gyümölcsöt hoz, levelei pedig a népek gyógyítására valók. 3Abban a

városban soha nem lesz semmi átkozott, hanem Isten és a Bárány (Jézus)

trónja lesz benne. Szolgái imádják Istent, 4látják az arcát, és neve

homlokukon lesz. 5Éjszaka nem lesz ott többé, ezért nem lesz szükségük sem

lámpafényre, sem napfényre, mert az Úr Isten világossága fogja beragyogni

őket. Isten szolgái királyok lesznek, és örökké uralkodni fognak.

21:12 Izrael Izrael, Isten választott népe, tizenkét törzsből áll. Sokszor jelképesen Isten egész népét jelenti. 21:16 12 000 stádium kb. 2300 km. Egy stádium a római mérföld 1/8 része, kb. 192

m. 21:17 144 könyök kb. 72 m. Egy könyök a férfiak alsókarjának átlagos hossza, kb. fél méter.

JELENÉSEK 22:6–21

422

Befejezés

6Azután ezt mondta nekem az angyal: „Ezek a szavak megbízhatók és

igazak. Az Úr a próféták* szellemeinek Istene. Ő küldte el angyalát, hogy az

Úr szolgáinak megmutassa azokat a dolgokat, amiknek hamarosan meg kell

történniük.”

7„Figyelj ide! Hamarosan visszajövök. Áldott, aki engedelmeskedik a pró-

féciáknak*, amik ebben a könyvben le vannak írva.”

8Én, János, hallottam és láttam ezeket. Amikor meghallottam és

megláttam, leestem az angyal lába elé, aki ezeket megmutatta nekem, hogy

imádjam őt. 9De azt mondta: „Vigyázz! Ne engem imádj! Hiszen szolgatár-

sad vagyok: neked is, a testvéreidnek is, a prófétáknak*. Sőt, mindazoknak

is, akik engedelmeskednek a beszédeknek, amik ebben a könyvben vannak

leírva. Istent imádd!”

10Azután ezt mondta: „Ne tartsd titokban ennek a könyvnek a próféciáit*,

mert az idő már közeledik, amikor mindezek meg fognak történni! 11Aki igaz-

ságtalan, maradjon továbbra is igazságtalan, aki gonosz, maradjon továbbra is gonosz, aki igaz, maradjon továbbra is igaz, és aki szent*, maradjon továbbra is szent! 12Figyelj rám! Hamarosan eljövök, és magammal hozom a jutalmatokat. Mindenkinek odaadom, amit a tettei szerint megérdemel. 13Én vagyok az

Alfa és az Ómega*, az Első és az Utolsó, a Elkezdő és a Befejező.

14Áldottak, akik kimossák a ruhájukat*, mert joguk lesz rá, hogy egyenek

az Élet Fájáról, és a kapukon keresztül bemenjenek a városba. 15De kívül

maradnak a „kutyák” (gonosz emberek), meg akik varázsolnak*, akik szexuális bűnökben* élnek, és a gyilkosok, a bálványimádók* és mindazok, akik

szeretik a hazugságot, és hamis dolgokat tesznek.

16Én, Jézus küldtem el hozzátok angyalomat, hogy mondja el nektek

ezeket a dolgokat a gyülekezetek* számára. Én vagyok Dávid* gyökere és

utóda. Én vagyok a ragyogó hajnalcsillag.”

17A Szellem* és a Menyasszony is azt mondja: „Gyere!” Aki hallja ezt,

mondja az is: „Gyere!” Jöjjön mindenki, aki szomjas! Aki csak akarja, ihatja

és megkaphatja az élet vizét ajándékba!

18Figyelmeztetek mindenkit, aki ennek a könyvnek a próféciáit* hallgatja:

ha hozzátesz valamit ezekhez, akkor Isten elküldi rá azokat a csapásokat,

amik le vannak írva ebben a könyvben. 19Ha pedig valaki elvesz ennek a

prófétai könyvnek a szavaiból, annak részét Isten is elveszi az Élet Fájáról és a Szent Városból, és mindabból, amik le vannak írva ebben a könyvben.

20Jézus, aki bizonyítja, hogy ezek a dolgok igazak, ezt mondja: „Igen,

hamarosan megérkezem.”

„Ámen! Jöjj, Úr Jézus!”

21Az Úr Jézus kegyelme legyen veletek!

22:13 Alfa és az Ómega A görög ABC első és utolsó betűi. Jelentése: Isten a kezdete és a befejezése mindennek. 22:14 ruhájukat Azt jelenti: hittek Jézusban, és abban, hogy Isten megbocsátotta bűneiket Jézus halála (vére) által.

License Agreement for Bible Texts

World Bible Translation Center

Last Updated: September 21, 2006

Copyright © 2006 by World Bible Translation Center

All rights reserved.

These Scriptures:

• Are copyrighted by World Bible Translation Center.

• Are not public domain.

• May not be altered or modified in any form.

• May not be sold or offered for sale in any form.

• May not be used for commercial purposes (including, but not limited to, use in advertising or Web banners used for the purpose of selling online add space).

• May be distributed without modification in electronic form for non-commercial use. However, they may not be hosted on any kind of server (including a Web or ftp server) without written permission. A copy of this license (without modification) must also be included.

• May be quoted for any purpose, up to 1,000 verses, without written permission. However, the extent of quotation must not comprise a complete book nor should it amount to more than 50% of the work in which it is quoted. A copyright notice must appear on the title or copyright page using this pattern: “Taken from the HOLY BIBLE: EASY-TO-READ VERSION™ © 2006 by World Bible Translation Center, Inc. and used by permission.” If the text quoted is from one of WBTC’s non-English versions, the printed title of the actual text quoted will be substituted for “HOLY BIBLE: EASY-TO-READ VERSION™.” The copyright notice must appear in English or be translated into another language. When quotations from WBTC’s text are used in non-saleable media, such as church bulletins, orders of service, posters, transparencies or similar media, a complete copyright notice is not required, but the initials of the version (such as “ERV” for the Easy-to-Read Version™ in English) must appear at the end of each quotation.

Any use of these Scriptures other than those listed above is prohibited. For additional rights and permission for usage, such as the use of WBTC’s text on a Web site, or for clarification of any of the above, please contact World Bible Translation Center in writing or by email at distribution@wbtc.com.

World Bible Translation Center

P.O. Box 820648

Fort Worth, Texas 76182, USA

Telephone: 1-817-595-1664

Toll-Free in US: 1-888-54-BIBLE

E-mail: info@wbtc.com

WBTC’s web site – World Bible Translation Center’s web site: http://www.wbtc.org Order online – To order a copy of our texts online, go to: http://www.wbtc.org Current license agreement – This license is subject to change without notice. The current license can be found at: http://www.wbtc.org/downloads/biblelicense.htm

Trouble viewing this file – If the text in this document does not display correctly, use Adobe Acrobat Reader 5.0 or higher. Download Adobe Acrobat Reader from:

http://www.adobe.com/products/acrobat/readstep2.html

Viewing Chinese or Korean PDFs – To view the Chinese or Korean PDFs, it may be necessary to download the Chinese Simplified or Korean font pack from Adobe. Download the font packs from: http://www.adobe.com/products/acrobat/acrrasianfontpack.html